269 
but afrundede eller svagt vorteformede. Rundt eller ovalt, lille 
Operculum. Hver, indeholder 8 i 1 Rad skraat mod hverandre stil- 
lede Sporer. Hos de ældre er Væggen ofte gulladen og foldet; 
sporebærende Del 85—90 4 1., 15—19 t. Sporæ ovale, glatte, hya- 
line, men med svag gulgraa Tone, i Midten en Cellekjerne. 15— 
17 p 1., 9—11 up t. Paraphyses traadformede, septerte, foroven 
svagt kølledannede og her smudsigt.gulladne ellers vandgraa, ofte 
grenede, af Længde med Asci eller lidt længere. Se Tavle IV, 
Fig. 1—8 og 11—12 samt 15—17. 
Selerotierne fandt jeg i Faare- og Kogjødning (Ribes Omegn) 
Aug. 1874. Jeg begyndte strax deres Cultur, idet jeg henlagte 
Gjødningsstykkerne, hvori de befandt ,sig, paa fugtig Jord, hvilken 
jeg derpaa bedækkede med en Glasklokke, som jeg jevnligt ind- 
vendigt gød over med Vand. I Slutningen af Decbr. bleve de 
meget angrebne af Larver og af Podurer, derfor borttog jeg fire, 
som jeg derefter vadskede rene og henlagte paa fugtigt Sand under 
en Glasklokke, hvilken jeg ligeledes jevnligt indvendigt gød over 
med Vand, ligesom jeg ogsaa bestandigt holdt Sandet fugtigt. Den 
25de Februar 1875 var det ene af disse fire Sclerotier blødt, ud- 
tæret og noget rynket, og det bar en Peziza. Den 26de Marts, 
altsaa 1 Maaned senere, traadte det første synlige Anlæg til en 
Peziza frem af det andet Sclerotium. Omtrent en halv Snes Dage 
derefter var det tredie, og atter 11 Dage senere det fjerde Scle- 
rotidm naaet ligesaa vidt. Der hengik i Reglen c. 15 Dage fra 
den Tid af, da Anlægget først brød frem af Sclerotiet og til det 
Tidspunkt, da Pezizaen var fuldt udviklet. Gjødningsculturen havde 
jeg imidlertid fortsat, dog saaledes at jeg bortfjernede alle de 
Larver og Podurer, som jeg kunde faa fat i. Udviklingen foregik . 
med omtrent lignende Mellemrum, som ovenfor er angivet; men jeg 
opnaaede her at fåa nogle større og kraftigere udviklede Sporo- 
carpier. i 
Disse Dyrkningsforsøg bleve foretagne i et Værelse, hvori der 
ikke var Kakkelovnsvarme, men hvori Temperaturen desuagtet aldrig 
gik under Frysepunktet; de bleve standsede i Midten af April 1875, 
