414 
kunne ,, vinde i Kraft"; hans Angivelse vilde tværtimod vedblive 
at være en Fejl efter Paavisningen,. ligesaa fuldt som den er 
det nu. 
At Gervais hår beskrevet Tandbygningen hos Lestodon paa 
samme Maade som Krøyer, at han saaledes ogsaa fejler paa samme 
Maade som denne, er sandt, og jeg skal ikke forsøge at besmykke 
eller bortforklare hans Skyld. Men jeg kan ikke godt antage, at 
hans Benævnelse hviler påa en finere Undersøgelse; der foreligger 
vist kun en Skjødesløshed i Udtrykkene. Da Gervais i 1873 
beskrev Lestodon-Tænderne som bestaaende af Dentin, omgiven af 
en Emajlskal, havde der jo i en Menneskealder hersket fuldstændig 
Enighed om Bygningen af Kæmpedovendyrenes Tænder. Hvis det 
derfor havde været hans Mening ved denne Lejlighed at sætte en 
anden Anskuelse i Stedet for den almindeligt antagne, havde han 
dog vistnok tilføjet et Par forklarende Ord om Grunden til, at han 
nu ”gjenoptog en gammel, forlængst ”opgiven Opfattelse. Men 
under alle Omstændigheder kan denne Angivelse ikke mere end 
Krøyers vinde Berettigelse ved mulige Fremtidsopdagelser. 
Det andet Sted i Disputatsen, hvor Hr. Tauber tildeler mig 
en Tugtelse, har han valgt at give mig den mellem Linjerne ved 
simpelthen at ignorere, hvad jeg har sagt. I mit Arbejde om 
Lestodon har jeg oplyst, at Professor Krøyer har taget den be- 
skadigede Indgang til Underkjæbekanalen for en tom Tandhule og 
paa Grund heraf talt en Tand formange i den Kjæbegren af dette 
Dyr, som han havde fundet paa Bellona-Rejsen. ” Denne Krøyers 
urigtige Angivelse gjentager Hr. Tauber uden med et Ord at nævne, 
at der har været gjort Indsigelse mod den; stiltiende lader han 
Læserne forstaa, at Prof. Krøyer selvfølgelig har Ret, og at han 
selv ikke vil spilde et Ord paa den Sag. Denne Friskfyrmaner at 
tage Tingen paa gjør nogle Oplysninger nødvendige; thi selv om 
en Læser efter at have læst Hr. Taubers Disputats tager min 
Afhandling for sig, vil han være lige nær; hos mig vil han læse, 
at Krøy ers Angivelse er grundfalsk, i Disputatsen ser han den 
