419 
(efter Tandhulen at dømme) ,,har været den mindste af Tænderne og 
synes, i Forhold til de andre, næsten at kunne kaldes rudimentær". 
Det er, som man ser, løse Udtryk, der tillade en temmelig vilkaarlig 
Udlægning, især da den ene af de fire Tænder, i Sammenligning med 
hvilke den femte betegnes som næsten rudimentær, er henimod to 
Gange saa stor som de øvrige. Hos Megatheriet sidder der, som bekjendt, 
bagest i Overkjæben en femte Tand, der er meget mindre end en 
hvilkensomhelst af de andre; i Tværsnit er den neppe halv saa stor 
som den fjerde; mangen En vilde maaske beskrive ogsåa denne Tand 
som sammenligningsvis næsten rudimentær, skjøndt den dog er henved 
fem Tommer lang. En overmaade lille Tand, som i sig selv, ikke 
sammenligningsvis, kunde fortjene at kaldes rudimentær, er ikke 
fundet hos nogetsomhelst -Kæmpedovendyr. Af Professor Krøyers 
Ord kan man derfor neppe med Sikkerhed udlede Noget; men da 
der gives i det Mindste én Underkjæbegren af en Lestødon, ikke 
med en tvivlsom femte Tandhule, men med en virkelig femte Tand, 
saa har man jo en bedre Vej, man kan gaa. Thi det maa dog 
vel indrømmes, at man i denne Tands Størrelse har et Maal for 
den Størrelse, som en femte Tandhule i den af Krøyer hjem- 
bragte Kjæbe maa have-havt, hvis en slig Hule virkelig 
har existeret. Hvor stor er altsaa den femte Tand i den af 
Gervais omtalte Underkjæbe? ja, han siger rigtignok kun, at den 
er mindre end den anden og tredje; men man kan faa fuldkommen 
tilstrækkelig Oplysning derom i det posthume Hefte af Blainvilles 
»Ostéographie''; thi der er den femtandede Lestodon-Underkjæbe af- 
bildet (Megath. pl. 1, fig. 10), skjøndt rigtignok under et andet 
Navn. Figuren viser, at den omtalte Tand er omtrent 15—16 Millim 
i Gjennemsnit, og det er en fuldstændig Umulighed, at en saa stor 
Tand nogensinde kunde have fundet Plads bagved den fjerde store 
Tand i den af Professor Krøyer fundne Kjæbegren; selv de, som 
ikke have Lejlighed til at undersøge selve Kjæbegrenen, kunne let 
overbevise sig derom ved at kaste et Blik paa den Figur, jeg har 
givet af den. Ingen, som havde sat sig tilstrækkeligt ind i Sagen, 
vilde derfor have kunnet slaa sig til Ro med den Gisning, at den 
vred 
