4.22 
at bygge videre gaaende Formodninger, endog inden han selv 
havde undersøgt nogen Bæltedyrtand. Hertil gaves der ham nemlig 
først Lejlighed, efter at han havde afsluttet det vedkommende Af- 
snit af sin Afhandling, og han har derfor ogsaa indskudt Beret- 
ningen om sit Fund i Form af en senere Tilføjelse, som afbryder 
den øvrige Fremstillings Sammenhæng. Men allerede i Forvejen 
havde han fremhævet, at Tomes” Jagttagelse af Emajlorganer hos 
dette Bæltedyr maatte vække Formodning om, at Kæmpedovendyrenes 
Tænder kunde være forsynede med Emajl!). 
Tager man derimod selve Tomes” Notits for sig, ser man let, 
at Hr. Taubers Iagttagelse langtfra kan siges at have været lige- 
som stillet i Udsigt ved hins tidligere Fund, men at den tvertimod 
skal accepteres til Trods for dette. 
Tomes beretter nemlig, at han paa én til halvanden Tomme 
lange Tatusia-Fostre har fundet et Emajlorgan, som i Et og Alt 
stemmer med det, der findes hos andre Pattedyr-Fostre af lignende 
Alder. Men Gelévævet i dette Emajlorgan forsvinder snart, uden 
at der danner sig nogen Emajl, og Organet viser i en meget tidlig 
Periode af Tandudviklingen, og navnlig samtidig med den første 
Fremkomst af en spæd Dentinhætte paa Dentinkimen, den samme 
Beskaffenhed, som Emajlorganerne ellers frembyde, naar Emajllaget 
allerede er voxet frem og har naaet sin fulde Tykkelse. Fremdeles 
fremhæver Tomes udtrykkelig, at han foruden at undersøge disse 
tidlige Stadier i Tandudviklingen paa 6 eller 7 Fostre, tillige har 
undersøgt en stor Mængde mere udviklede, men dog endnu i deres 
Tandsække indesluttede, altsaa endnu ikke ved Brug 'slidte Tænder 
uden at have opdaget det mindste Spor til Emajl påa nogen af dem. 
Hr. Tauber hår været heldigere; han har strax' fundet Emajl 
påa Mælketænder af den første og eneste Tatusia-Unge, han har 
undersøgt. En eneste positiv Iagttagelse afkræfter naturligvis alle 
tidligere Undersøgelser, som kun have givet et negativt Resultat, 
selv om disse synes at have været anstillede med nok saa megen 
YES 
