246 
Af senere Forfattere maa vi navnlig fremhæve Ehrenberg, 
hvis store Infusorieværk!) ogsaa omfatter vor Monade. Han op- 
stiller en ny Slægt Polytoma?), ,,Theilmonade", tillige med andre 
dannet af Millers ved denne Lejlighed spaltede Slægt Monas. 
Denne nye Slægt, opstillet paa Millers Monas uva og kun inde- 
holdende én Art, P. Uvella, ,,zeichnet sich durch unvollkommene 
Åbschnirung der Individuen bei der Selbsttheilung von den Trauben- 
monaden aus". Ligesom Miller ansér han aabenbart den »Poly= 
tome" Tilstand for den normale, da han lader den afgive et væsen- 
ligt Bidrag til Diagnosen; da Individerne imidlertid ikke kunne 
skilles fra hverandre, men bestandig leve sammen, mener han 
ganske karakteristisk, at denne Form ,,fehlt ein groszer Theil der 
Poesie des Lebens, den jene besitzen". Han synes at være mest 
tilbøjelig til ingen Hinde at antage uden om de” sammenhobede 
Individer; han kender kun én, kontraktil Vakuole, som han imid- 
lertid antager for en Del af det mandlige Sexualsystem og afbilder 
paa et-ganske urigtigt Sted, — muligt, at han har forvekslet den 
med Kærnen. Hans Figur kunde for øvrigt være bedre. 
I Dujardins Infusorieværk?”) (1841) nævnes Polytoma uvella 
Ehrb., som væsenlig citeres med Ehrenbergs Ord. Ingen nye, selv- 
stændige Iagttagelser angaaende denne Form foreligge fra den be- 
romte, franske Naturforskers Haand. 
I 1852 fremkom Schweizeren Perty med sit Værk!) om de i 
Schweiz indtil da iagttagne lavere Organismer. Vi træffe paa hans 
sytten Tavler en stor Masse indbyrdes yderst forskellige Væsener 
afbildede, derimellem ogsaa vor Chlamydomonas, som han kalder 
Polytoma uva, idet han restituerer det Millerske Artsnavn. Han 
1) Die Infusorien als vollkommene Organismen. 1838. Tab. I, Fig. XXXI. 
2?) Allerede 1830 har FEE under Navn af Monas polytoma omtalt 
denne Form. (Berl. Akad. 
2) Félix Dujardin: Histoires SMkatels des Zoophytes. — Infusoires. Paris. 
1841. Pag.302. Ingen Afbil: 
+) Maximilian Perty: Zur Kenntniss Klninster Lebensformen. Bern. 1852. 
— Cfr. Pag. 175, Tab. XII, Fig. 3—5. 
