125 
? Echinoneus elegans, conformis, gibbosus, minor, oruciatiss, mene 
stomus og serialis Des. Mon. Gal. 
Echinoneus cyclostomus, minor og serialis Ag. Des. C. R,, Gr. Cat. 
Echinoneus cyclostomus Des. Syn. 
Afbildninger” Linn: MT. 1, 6 f. 22; Seba t 10 f. 7; t. 15 
SOF STEELE IRS Broen t SL GR ER NE 408 
” f£. 19—20, 21—22?; Leske t. 37 f.40g 5 og t. 49 f. 8—9?; 
Korr ti DE; 413 BIA NET 5; Cuvier RR Æt DE 
f.1? Des. Mon. Gal. t. 6 f. 1—20?; Des. Syn. t. 27 f. 1—3. 
Udbredning: Danske Antiller. Angives af Forfatterne fra 
Cuba, Portorico, Trinidad og St. Vincent samt sub- 
fossil fra Cubas og Guadeloupes Kalktufdannelser. 
De talrige Echinoneus-Arter, som opstilledes af Des. Mon. 
Gal., reduceres atter i Ag. Des. C. R, til 3, nemlig E. cyclosto- 
mus, minor og serialis, hvortil kom den subfossile C. orbicularist) 
fra Cuba (ytræs grande espæéce å peu prés circulaire%); de to nye 
Former (E. crassus og ventricosus) angives kun fra det indiske 
Ocean og Sydhavet og angaae os derfor ikke her. Der skulde 
altsaa efter de ovennævnte Forfattere (Ag. Des. C. R., Gr. Cat.) 
dog sådne findes ikke mindre end 3 Arter af denne Slægt i 
Vestindien, Jeg maa hertil bemærke, at jeg kun kjender een 
Art fra Vestindien, som jeg har kunnet undersåge i et ikke 
ubetydeligt Antal Exemplarer, hvorfor jeg er. tilbåielig til at an- 
tage de andre for kun at være nominelle; men angive, hvor- 
ved den vestindiske skulde skjelnes fra den eller de ostin- 
diske Arter, " formaaer jeg ikke, da jeg ikke har havt Lei- 
lighed til at see noget sikkert ostindisk Exemplar.  Mundens 
Form er saa variabel, at der deraf aldeles ikke kan tages nogen 
Charakteer. Flere vestindiske Exemplarer besidde den regel- 
mæssige radvise Anordning af Ambulakralpapillerne, som ud- 
mærker E. serialis. Heller ikke i den stårre eller mindre 
Mængde af glasagtige Smaaknuder har jeg formaaet at finde 
”) Nævnes ikke i Des. Syn.; kan vel altsaa ogsaa betragtes som inddragen. 
