141 
strækkelig vel adskilt, navnlig fra Psammechinerne, til at be- 
grunde Opstillingen af en egen Slægt (Psilechinus mihi), hvortil 
muligen ogsaa E. semituberculatus bliver. at benfåre.?) 
Blandt de polypore (toxopneuste) Echini skjelnes i Des. 
Syn. mellem 7'oæopneustes, Sphæriechinus og Loæzechinus. Denne 
sidste — som i Des. Syn. paa en mindre naturlig Maade er 
skilt fra Toæopneustes ved Heliocidaris — udmærker sig fra Toxo- 
pneustes egentlig kun ved Poreparrenes stårre Antal og mere 
horizontale Stilling, et Forhold som vexler en Deel indenfor 
samme Art, f, Ex. hos Toæopneustes lividus eller drøbachiensis. 
At »Porebuerne adskilles ved parallele Knuderækker%, er ikke 
noget for Loxechinerne eiendommeligt , men gjenfindes hos 
Toxopneusterne.  Skjøndt jeg derfor frøer, at det vilde været 
nok saa heldigt ikke at have opstillet E. porosus Val. som Typ 
for en egen Slægt, antager jeg dog, at man "kan beholde den 
indtil videre, men det er ikke usandsynligt, at man vil lære 
al kjende Arter, som i Henseende til Poreries Åntal og Stilling 
danne Overgangen mellem Tozopneustes og Loæechinus. Til 
denne sidste vil idvrigt ogsaa blive at henfåre E. purpuratus 
Stimps. B. S.fra Californien, saa at Loxechinus-Gruppen altsaa bliver 
charakteristisk for Amerikas Vestkyst,  låvrigt finder jeg kun 
7—9 og ikke 9—410 Porepar i hver Bue hos L. porosus (L. 
albus Ag. Des. C. R.) saavelsom hos L. purpuratus. 
Slægten Sphæriechinus Des. Syn. charakteriseres foruden ved 
sin Habitus — i hvilken Henseende de talrige ligestore Knuder 
især spille en Rolle — ved de dybe Indsnit i Skallen om- 
kring Mundaabningen; det er derimod med Urette, at den i Des. 
Syn. charakteriseres ved Porebuer paa fire Par for hver Ambu- 
lakralplade i Modsætning til Toæopneustes, som har mindst 5%, 
Det er formodenlig denne Yttring, som har foranlediget Duj. 
Hupé til at begaae den meget alvorlige Feil at sætte den nor- 
diske E. esculentus L. (E. sphæra Miill.), som aldrig har meer 
re een 
”) See det foregaaende p. 94. 
