201 
mærker. Benytter man saaledes Toppladernes Forhold (,,appareil 
apicial compact” og ,,allongé'f +), udelukker man Stenonia, 
uagtet denne staaer Ananchytes saa nær, at man har næret Tvivl, om 
den var andet end en monstrås Ananchyt. Manglen af ,,Fasciolæf" 
kan heller ikke benyttes til at afgrændse disse to Grupper; det 
samme gjælder om Formen af Fodgangene, som hos Mztcraster 
og Toxaster ikke ere mere ,,bladformige'' end hos Hemipneustes. 
Jeg troer derfor, at man ikke kan erkjende mere end een naturlig 
Gruppe i den hele Familie, som rigtignok træder op med et for- 
skjelligt Tidspræg ; den viser sig forst i Kridtets underste Etage 
(Holaster, Toxaster): af de nulevende Slægter er der ingen, som 
gaaer tilbage til Kridtet; derimod optraadte 9 af dem allerede 
i den eocene og miocene Tid %=). 
De Naturforskere, som i den Rækkefålge, hvori Dyreformerne 
komme frem efter hinanden i Jordens Udviklingshistorie, altid 
ville see et bestemt Fremskridt mod håiere Former, maae erklære 
Clypeastriderne (Scutelliderne) for den fuldkomneste %%=) 
") Enten ståde nemlig de 4 Genitalplader umiddelbart op til hinanden, 
og Ocularpladerne danne en Kreds udenom dem igjen, eller diss 
Plader rykke paa Linie med hinanden og 2 af Ocularpladerne kile sig 
ind mellem de to Par Genitalplader. Denne Forskjel i Toppladernes 
Stilling har Desor paaviist baade i GCaleritz og i Dysaster-Gruppen 
ematiken. 
ære Top- 
parti ikke kan betragtes som en Begyndelse til dets Spaltning hos 
Dysasterne, seer man bedst deraf, at ogsaa indenfor denne sidste Gruppe 
an den samme Forskjel træde op (Des. Syn. t. 36 f. 1a 
Spatangus, Hemipatagus, Eupatagus, ba, se Brissus, forter 
Toxobrissus (Kleinia), Brissopsis, Schizas 
Desor tilkjender Spatangerne Palmen som udk type le plus diversifié« og 
som den, der afviger meest fra den radiære og nærmer sig meest til 
den symmetriske Architektur. Jeg kan dog ikke i Straaleformen see noget 
absolut fornedrende, der ubetinget stiller det typiske Straaledyr lavere 
end et andet, der i mindre héi Grad bærer Straaleformen til 
Heller ikke kan jeg forsone mig med den Anskuelse, at en Spatang 
eller Clypeaster i rs for ei skulde være en håiere, fuldkomnere Dyre- 
« 
« 
[i 
« 
d 
x 
ou. 
form end en Echinus, Diadema eller Cidaris, og jeg indseer ikke, hvad der 
skulde kunne siges mn Ssedel derfor. Bedre vil man vel kunne gaae 
ind påa, at see en lavere Typus i de palæozoiske Echinider, dog kun 
i Kraft af den Theori, at en Oplåsning i sie architektoniske Ele- 
