E. 
SVEGPS 
147 
at tale for, at de to af Heller opstillede Arter kunde være to 
Former af een og samme Art. Dette: vilde da forudsætte, + at 
heller ikke de andre angivne Mærker vise sig constante; det kan 
ikke af Hs Meddelelse sees, hvor mange Exemplarer han har 
undersågt af hver Form, men mange har det vel neppe 
været. I Betragtning af den her fremdragne Analogi med Form- 
forskjellighederne hos den nordeuropæiske G. granularis, turde 
det derfor være nådvendigt ved nye Efierforskninger paa Artens 
Findested eller paa andre lignende Lokaliteter i Middelhavet at 
stadfæste de to -Hellerske Arters Selvstændighed, fårend det an- 
tages for sikkert, at. dette Havbækken virkelig . huser. to saa- 
danne Arter, 
d. Goniaster articulatus (Linn).  Originalexemplaret 
lil den af Linné i ,,Museum Tessinianum” p. 144—45 t. 1X, 
f. 3 beskrevne og afbildede Asterias articulatay), saavelsom. til 
Randpladernes partielle Nøgenhed tilfælles, et Artsmærke, som 
ikke er kjendt hos nogen anden Art i Slægten. I Henseende til Ar- 
menes Udvikling maa den henregnes til de Mills og sn (Roar 
—%:3), da den har en Deel længere og spidsere Arme end G. acutus 
H., om end forholdsvis lidt kortere end hos det ale omtalte Explr. 
EF G. granularis med de længste Arme.  Randpladerne 7”73; paa de 
ovre er den någne Plet omtrent. ligesaa stor som paa Explr. af G.gra- 
nularis af sædvanlig Størrelse, men paa de nedre er den svunden ind 
til et meget mindre Omfang, ja paa dem, der ligge inderst i Armvink- 
lerne, mangler den någne Plet endogsaa i Reglen "ganske — ly som | 
idvrigt vilde være i god Overeensstemmelse med, jo yngre G., gra- 
nularis ere desto rar er forholdsvis den nøgne Deel af ns) A.G 
At Ryg- og Bugtavlerne ere smede og altsaa forholdsvis meget 
mindre end hos den sædvanlige Form af G. granularis, kan ere for- 
klares som en fjaturlig Følge af SE forskjellige peers og Alder. 
Det omtalte Stykke. er ikke godt bevaret (næsten alle Fød SKE 
j t 
mæsigt Explr. af LÅ: oftnævnte norske BE = eneste Forhold, som 
med nøgen Bestemthed taler derimod, Ma mi rr kun 
ligger halv saa gr fra Midten som fra Arrattan (hos G. granu- 
laris: ellers mi rese hegge 
”) Senere (Syst. Nat, ed. X og Xl, Mus. Lud. Ulr.) slaaet sammen med 
Å. aranciaca, en SÆR Art, som det er vanskeligt at dechiffrere, 
men hvis Hovedindhold dog i alt Fald var. Åstropecten-Arter 
