202 
ser, men ved Såmme, ganske paa samme Maade som de to 
fårste Led over enhver Deling af Armene. Det er hos Penta- 
crinerne saa let at see — især naar man lader dem tårre lidt 
ind -— om to Stykker ere forbundne ved Led og Baandmasse, 
eller umiddelbart ved Somme, at det ikke er muligt at tage feil 
deraf, og desuden har jég paa det Benzonske Exemplar, hvor 
Perisomet og de blåde Dele mangle og Armene ere båiede til- 
bage ned mod Stilken, saa at Bægerets Indre ligger blottet og let 
tilgængeligt, kunnet overbevise mig om, at Ledforbindelsen virke- 
lig mangler paa det angivne Sted, uden at nogen egenlig Sån- 
derlemmelse har været nådvendig. Det kan paa den anden Side 
ikke antages, at dette Forhold skulde være undgaaet Joh. 
Millers Opmærksomhed, hvis det fandtes hos den af ham 
undersågte Form, da det netop er et Forhold, som han ellers 
har forfulgt med sin sædvanlige Skarphed og Udfårlighed i dets 
hele Maade at træde op paa, og det saameget mindre, som han 
udtrykkelig afbilder de disse to Bægerled forbindende Muskler, 
hvilke altid mangle og naturligen maae mangle, naar to Led ere 
forbundne ved Såmme. Heller ikke er der noget unaturligt i, at 
to Arter af Pentacrinus-Slægten i denne Henseende kunne forholde 
sig forskjelligt, da den samme Forskjel jo træder op blandt 
Ålectoerne, bvor nogle Arter have de to ådvre Staaleled i hver 
Række forbundne til et Doppeltled, andre ikke). Der vil der- 
for heller ikke af denne Grund være Anledning til at stille vore 
… to vestindiske Pentacriner i to forskjellige Slægter eller Under- 
slægter. Forresten indråmmer jeg, at det vilde være ånskeligt at 
faae Ledforbindelsen mellem de to åvre Straaleled hos P. asteria 
udtrykkelig stadfæstet ved en ny Undersågelse af denne Art, 
skjondt det ikke ret vel kan betvivles, at den her virkelig er tilstede. 
Hos den fossile Slægt Æncrinus er denne Søm mellem de to dvre 
Straaleled derimod konstant. See Beyrich, ueber die Crinoideen des 
Muschelkalkes (Abhandl. d. Akad. d. Wissensch. Berlin 1857) p. 31. t. 
5 EM 
