g 262 
Dersom man vil indråmme, at den problematiske Tand i det 
tidtnævnte Remmesæl-Cranium ikke fortjener at ansees for andet 
end en individuel Abnormitet, er det maaskee mindre vigtigt, 
til hvilket af de tvende Tandsæt man henfårer den, men 
ganske uden Betydning er det dog ikke. Sleenstrup mener, 
at det ikke kan betvivles, at den hårer Melketandssystemet til 
og har Form, 'Stårrelse og Udviklingstid tilfælles med dettes 
ovrige Tænder; men jeg maa tilstaae, at jeg langtfra i samme 
Grad kan fåle mig overbeviist herom. Hvad forst Tandens Form 
og Størrelse angaaer, da "forekommer den mig i -begge disse 
Henseender ikke lidt forskjellig fra Melkekindtænderne. Af 
flere af disse er der rigtignok allerede bortædt saameget, at den 
: oprindelige Form ikke kan opfattes med Sikkerhed; men de 
tvende forreste i Underkjæben synes dog endnu kun at have lidt 
overmaåde lidt, og den store Forskjel mellem dem og de tilsvarende 
Tænder af det andet Tandsæt, som ere i Begreb med at for- 
trænge dem, er vistnok i alt væsentligt oprindelig.  Sammenlig- 
ner man nu disse to Melketænder med den problematiske i Ga- 
bet mellem fjerde og femte Kindtand siddende Tand, forekom- 
mer det mig rigtignok, at denne sidste er ganske betydelig for- 
skjellig fra dem baade i Størrelse og Form, og det baade hvad 
Roddannelsen og hvad Kronen angaaer, saa at man vel endog 
tår sige, al den har en fra hine aldeles forskjellig Charakteer. 
Paa den anden Side ligner den efter min Mening i alle Henseen- 
der særdeles meget den bageste Kindtand i Remmesælens bli- 
vende Tandsæt, der kan variere noget i Stårrelse og undertiden 
kun er meget lidt stårre end den Tand, hvorom Talen er; jeg 
frygter endog ikke for at sige, at naar man havde denne liggende 
for sig udtaget af Kjæben, vilde man neppe have nogen Betænke- - 
lighed ved at antage den for en noget lille bageste Kindtand fra 
Overkjæben af en voxen Remmesæl. Det førekommer mig der- 
for, at hvis Tanden skal kunne have Krav paa at henregnes til 
Melketænderne, kan det kun være paa Grund af dens Udviklings- 
tid; thi skjåndt det vel neppe er saasikkert, som Steenstrup synes 
