15 
" hos'en stårre Række af levende og uddåde Fiskeslægter og var derved 
ligeledes kommet til det Resultat, at man ikke kan skjelne mellem ho- 
mocerke og heterocerke Fiske paa den Maade, at kun hos disse sidste 
samtlige ægte Halefinnestraaler (d. v. s, med Udelukkelse af de forreste 
dyre, saakaldte Ståttlestraaler, hvis saadanne findes) sidde under 
Rygradens yderste Deel, eftersom dette i Virkeligheden er Tilfældet 
med de allerfleste Beenfiske. Heckel foreslog derfor at skjelne mel- 
lem de Fiske, hos hvilke Rygradens sidste Stykke forbliver brusket 
og uforbenet, uagtet der er udviklet fuldstændige Hvirvler i hele 
dens åvrige Længde, og dem, hvor den er forbenet og af- 
deelt i Hvirvler lige til Spidsen, De finere Forskjelligheder, 
Som dertil knytte sig, ville sees af fålgende Schema, som til- 
lige viser Parallelismen mellem Fiskeslægternes geologiske Alder 
og Uddannelsesgraden af deres Rygradsspidse. 
4. Hos Ganoiderne ender Rygraden (hvilken Beskaffenhed 
denne saa forresten monne have) i en någen brusket 
Skede, som omslutter Spidsen af Rygstrængen og Rygmar- 
ven, Overgangen mellem den någne, uleddede Rygradsspidse 
og den egentlige, fuldt udviklede Rygrad dannes her (hos 
Lepidosteus og Polypterus) af et ufuldstændigt udviklet Hvir- 
velparti=). ; 
B. Hos de taghalede Beenfiske ordidire steguri) (hvortil 
foruden mange physostome Beenfiske henregnes adskillige 
"Former, som tidligere stilledes blandt Ganoiderne, f. Ex. 
Thrissops og Leptolepis) ender Rygraden ligeledes med et 
" brusket uleddet Stykke, men dette er skjult og beskyttet 
SE Alla ey ; 
F) «Zugleich weisen diese Endwirbel auf eine ganz andere Entstehungs- 
weise hin als jene bei den Wirbeln gewéhnlicher Teleostier, ing die. 
ersten Ossificationsstellen der hintersten Schwanzwirbel zeigen sich 
nicht, wie bei jenen, oben und unten an der Basis schon friher ent- 
"Leben Jang immer neue Wirbel an = 
saite allmåhlich in ossificirte Ske aufgehen dårfte.»  (H.) 
