. 
105 
Del af Aarsskuddet, fremgaaede af Hjårneknopper. Naar de om 
Foraaret udvikles, ere de hængende og siddende; hele Axen 
er tynd og- traadformet og danner ingen egentlige Blade, men 
kun Dækblade.  Hunblomsterne derimod sidde klaseformigt for- 
enede i Enden af et langt, kraftigt, opret, bladbærende Skud, 
som dannes af Endeknoppen. Hos Ptérocarya dannes ligeledes 
.. Hunblomsterstanden af den kraftigere Endeknop og Hanraklerne 
"af Hjårneknopper, men begge Slags Blomsterstande ere bladlåse 
og hængende. Det Væsentlige i den Maade, hvorpaa Hun- og 
Hanblomsterne ere knyttede til Skud af forskjellig Natur hos 
alle de ovennævnte Planter, men især hos Gymnospermerne og 
. blandt disse allermest hos Cycas, bestaaer deri, at Axedelen er 
forholdsvis langt stærkere udviklet hos de hunblomsterbærende 
end hos de hanblomsterbærende Skud. Det er i Overensstem- 
melse hermed, at Gjennemvoxningen 1: en-fortsat Udvikling af Axen, 
som. ellers hæmmes ved Blomsterdannelsen, er normal hos Hun- 
planten af Cycas og ofte forekommer ved Misdannelser af Koglen 
(især hos Lærken>)). Denne Forskjel mellem det mandlige og 
det kvindelige Skud har sit Tilsvarende i de Organer i Blom- 
Sterskuddene, som ere det nærmeste Udtryk for Kjånsmod- 
sætningen, idet nemlig den Kimsækken indesluttende Ægkjerne, 
som forud vist, altid er en Axedannelse, medens Stivdrageren 
altid er et omdannet Blad. Ligeledes staaer dette Forhold i Sam- 
klang med den Tydning af Gymnospermernes Blomster, som her 
8jåres gjeldende, og som i det Fålgende nærmere vil blive ud- 
viklet; thi ifålge denne svarer Hunblomsten endog i sin ufuldkom- 
neste Skikkelse (hos Cupressineerne og Taxineerne) til en Knop, 
allsaa til en Axedannelse, hvorimod de til Hanblomsterne sva- 
rende Organer ere fremgåaede ved en Omdannelse af Dækskællene, 
altsaa af Bladorganer. 
Til yderligere Bestyrkelse for den Anskuelse, at Kogteskællet 
hos Abietineerne repræsenterer en Blomst, altsaa et Skud, og til 
eee es 
”) En lignende Omdannelse af Koglen til vegetativt Skud hos Roådgranen 
har jeg beskrevet i »den nat. For. vid. Meddel.« for I 64. 
