FE REE MN Er dn er 4 fe iv”, SORSRERNEES SE fS REESE REE 
4153 
andre Smaablade fårst gaa ud af Knopleiet det fålgende Aar, 
naar Bladet ikke er faldet af forinden. 
I fuldstændig Modsætning til de basifugalt ud- 
viklede Blade staaer det enkelte Blad; kun hos Breg- 
nerne voxer det, som ovenfor bemærket, paa samme Maade som 
det finnede Blad. Det primære endestillede Væxtpunkts Virk- 
somhed hårer nemlig hos det enkelte Blad snart op, og Bladets 
Udvikling fortsættes paa forskjellig Maade ved secundære og ter- 
tiære Væxtpunkter, men sædvanlig saaledes, at Væxten ved 
varer længst ved Grunden, som altsaa er den yngste Del af 
Pladen. 
Som en tredie Udviklingsmaade af Bladet maa endnu nævnes 
den simultane, der kun gjår sig gjeldende i Monocotyledonernes, 
navnlig Palmernes, sammensatte Blad. Det finnede Palmeblad 
anlægges som et enkelt Blad; Primordialbladet sondrer sig i en 
Nedre- og en Ovrebladdel; af denne anlægges fårst Midtribben, 
der paa hver Side har en klar meristematisk Rand som den fårste 
Antydning til Pladen. Der viser sig dernæst. meget snart Tver- 
Striber paa Pladen, som ståde sammen med Midtribben under 
en ret Vinkel; her dannes nemlig fra fårst af ligesaa mange 
" Tverfolder som der senere er Smaablade, og Striberne betegne 
de Steder, hvor Cellevævet i et ganske smalt Bælte omsider 
bortdåer, saa at Smaabladene herved blive adskilte fra hver- 
andre), 
Hos de Blade, som ere forsynede med Stilk, skyder denne 
iveiret paa samme Tid, som Pladen og dennes Dele eller Smaa- 
bladene antage deres endelige Form og Stårrelse, men Stilken 
er i' Regelen den Del af Bladet, som sidst naaer. sin fulde Ud- 
vikling. Ligesom Stilken i Form og Bygning har Meget tilfælles 
med Stængelen, saaledes gjelder dette ogsaa med Hensyn til dens 
Voxemaade. Stilken voxer nemlig som Stængelstykkerne og har 
enten sin stærkeste og længst varende Væxt i sin åvre Del, eller 
f) H. Mohl: Vermisehte Schriften S. 177. 
