157 
fælles Ståtte har den Bladstilken karakteriserende stængelagtige Væxt. Ifålge 
dette er det tilsyneladende finnede Blad hos Sambucus snitdelt og det til- 
syneladende snitdelte Blad hos Skjermplanterne derimod sammensat. Dette 
adskillende Mærke kan dog kun benyttes, naar den fælles Ståtte er ud- 
viklet, som hos de fjerribbede Blade, men ikke, naar den fælles Ståtte ikke 
er udviklet, som hos de haandribbede Blade. Disse have altid basipetal 
Udvikling, hvad enten de ere delte eller sammensatte. 
Ligesom man tidligere ved Inddelingen af Bladene udelukkende tog de 
ydre Formforhold, Ribbefordelingen 0. l. i Betragtning, saaledes har man i 
den senere Tid altfor ensidigt lagt Vægten paa Udviklingen. Der bør tages 
Hensyn til alle de Forhold, som i Forening betinge Bladets større eller 
mindre Fuldkommenhed: foruden Udviklingen ogsaa den indre Bygning, 
Sondringen i flere uligeartede Dele m.m. Bladet er oprindelig en Del af 
Stængelen, sonr paa en egen Maade sondrer sig fra denne for ved eien- 
dommelige Forhold"i Form, Bygning og Udvikling at træde i en be- 
stemt Modsætning til den. Jo stårre denne Modsætning er, desto fuld- 
komnere er Bladet. Bregnebladet maa derfor, uagtet det ofte er meget 
sammensat, stilles lavt, da det har bevaret saa meget af Stængelnaturen og 
navnlig har en gjennemgaaende stængelagtig Udvikling. I Modsætning 
hertil maa det Blad betragtes som det fuldkomneste, der sondrer sig i for- 
skjelligartede Dele (Stilk, Axelblade, Smaablade), og hvor hver af disse fålger 
sin særegne Gang i Udviklingen, og den typiske Bladnatur dog fuldstændig 
bevares. Ifålge dette kunne Bladene henføres til fålgende 4 Hovedtyper %): 
1) Mosbladet svarer til det fuldkomne Blads Anlægstrin; ligesom dette 
bestaaer det kun af Celler (et enkelt Lag); hvad der hos Musci seer ud som 
en Midtribbe ere langstrakte, prosenchymatisk forbundne Celler. Dets Op- 
rindelse kan fåres tilbage til en enkelt Celle; det voxer i Begyndelsen i 
Spidsen, men senere ved Grunden. É 
En 
2) En udmærket Botaniker, som har store Fortjenester af de lavere Planters 
Udviklingshistorie, har gjort den Anskuelse gjeldende, at ogsaa Lov- 
sporeplanterne have Blade. »Die seitlichen sans sungen men eng be- 
nB 
gråntzter Eetuiokel vane der Arten von Cau- 
lerpa, mrkin auch Auszweigungen de  billekse (Zweige) vor- 
die 
kommen, deren nederen eneret minder murens ist, und 
gleich ål ragede begrånzte Sprossungen jener Art her orbringen, 
erkge als Blåtter gelten.« (Hofmeister: Handbuch ir kredl. 
Bladene 
. 1 Bd. S. 410). Heri kan jeg ikke get; ham 
see sig ud altid meget væsentlig ladagtige ED af Låvet 
erved, at de en særegen sg Da ved Væxtspidsens send ; 
og have en essere Stilling. 
