vi 
163 
35, 3. (efter Wydler) vil tjene til at anskueliggjåre Blomster- 
standens virkelige Forhold. wa og.$ ere Dækbladene paa den 
indtil Forsvinden reducerede Hovedaxe i Kvasten; de have hver 
i sit Hjårne en Blomst; disse Blomster ere indbyrdes antidrome, 
og hver af dem er Endeblomst paa en Gren, paa hvilken Dæk- 
bladet æ' med sin Blomst ikke udvikles, medens Dækbladet $' 
ståtter en antidrom Blomst; ved $' er igjen en Endeblomst med 
feilslagen &” og udviklet 8/7, hvis Blomst er antidrom til den 
foregaaende. Dækbladene tilhåre altsaa her forskjellige Ordener, 
men her findes ingen Forblade. 
Hos de Cruciferer, hvis Axelblade ere kjertelformede, 
træde ogsaa i hvert Dækblads Sted to smaa Kjertler, der sæd- 
vanlig ere lidt mindre end Axelbladene og i deres Form lidt 
forskjellige fra disse; de ere ofte saa smaa og skjulte mellem 
Haarene, at de kun vanskelig iagttages. Saadanne kjertelformede 
Dækskæl findes: hos Thlaspi arvense, Sisymbrium officinale, Berteroa 
incana, Bunias orientalis, Barbarea vulgaris 0. 139 
Det er ikke hos alle Planter med frie Axelblade at Dæk- 
bladene beholde Axelbladnaturen saa uforandret; hos de fleste 
dannes: hvert Dækblad af to sammenvoxne Axelblade.  Saa- 
ledes hos Betulineæ, Corylaceæ, Cupuliferæ, -Pomaceæ, Drupaceæ 
o. fl, 
Hos Alnus sees ofte paa Hunraklens Stilk golde Dækskæl, 
som ere dannede af to Axelblade og en rudimentær Plade (Fig. 
36, 1d); håiere oppe sidder et Dækskæl, som alene bestaaer af 
to . sammenvoxne Axelblade (d'), men i Raklens  åvrige Dæk- 
skæl er ethvert Spor til Sammenvoxningen forsvundet.  Elleraklen 
har imidlertid. ogsaa andre Dækskæl, der ere saa smaa, af mange 
Botanikere enten ganske have overseet dem”). eller tydet: dem 
"urigtigt. Baade Han- og Hunraklerne vise, naar de undersåges 
z) Norman l. c: S. 10. É 
=+) I Langes Haandbog. i den danske Flora beskrives saaledes Hunraklens 
Dækskæl som udeelte (2: uden Biskæl) (S. 655), hvad de dog ikke ere. 
, 11 
