177 
ogsaa indeslutter et rudimentært Anlæg til en Forlængelse af 
Axen%), og at dette Anlæg undertiden udvikles og bærer en eller 
flere Blomster. Det er derfor med Rette af Schnitzlein blevet 
betegnet som et ,involucrum urceolatumY =F), svarende til Hylsteret 
hos Coix Lacryma (se S. 167, Fig. 39). 
Blandt alle Familier er Græssernes . maaske den, hvor 
"Grændsen mellem Dækbladenes, Forbladenes og Blomsterdækkets 
Regioner er vanskeligst at fastsætte. At Glumæ ere golde Dæk- 
skæl, og at paleæ inferiores ere Dækskæl, der tjene som Ståtte- 
” blade for Blomsterne, maa ansees for utvivlsomt. Om Betyd- 
ningen af palea superior hersker der forskjellige Meninger. Man 
har tidligere været mest tilbøielig til at henregne dette sædvanlig 
toribbede og i Spidsen totandede Skæl til Blomsterdækkets ydre 
Bladkreds og antaget, at det repræsenterede to sammenvoxne 
Blade+t+). Der synes imidlertid at være mest Grund til at be- 
tragte det som et Forbladt). Af Blomsterdækkets indre Kreds 
ere næsten altid kun to Blade tilstede i Form af to smaa Skæl 
(lodiculæ); hos Stipa og Bambuseæ er denne indre Kreds fuld- 
stændig udviklet, medens den stundom ganske mangler (Crypsis, 
Allopecurus). Den ydre Kreds af Blomsterdækkets Blade abor- 
terer altid tt). 
Platycarya, en i flere Henseender afvigende Slægt af Val- 
nådfamilien, frembyder et Exempel paa, at golde Ståvdragere 
paa en skuffende Maade kunne. efterligne Forbladene hos andre 
Planter, saa at disse to Bladformationer let kunne forvexles. Hos 
P. strobilacea bestaa Raklerne enten alene af Hanblomster — hver af 
disse er dannet af ti Ståvdragere i Hjårnet af et Dækskæl — eller 
+) Observations sur la fleur femelle des Carex, par Caruel. Ann. 
scienc, nat. Bot. ml % Tom. Vil. p. 104 (1867). 
23%) Schacht: Das beta 170, 
t) Wigand: Botanische re erne. S. 87— 
+) Å. Braun: Verjing. S. 97. — Roeper: See Sl ra Mecklenburgs. 
Zweiter Theil. 1844. — Zeitschr. fir wissensch. Botanik von 
Schleiden und Någeli. Drittes u. viertes Heft. 1846. 257. 
