40 
to sex%. Efter at have beskrevet det bekjendte Forhold hos R. 
clavata fortsætter han: ,Som det saa ofte er Tilfældet med 
sekundære Kjoånsmærker besidde begge Kjon af visse Arter af 
Rokker, f. Ex. Raja batis, som udvoksne skarpe, spidse Tænder; 
et for Hannen ejendommeligt og af denne fårst erhvervet For- 
hold synes altsaa at være bleven overfårt paa Afkommet af begge 
Kjon. Tænderne ere ligeledes spidse hos begge Kjon af R, ma- 
culata [en ved. de engelske Kyster, men endnu ikke ved den 
åstlige Side af Nordsåen iagttaget Art], men kun hos de fuldt 
udvoxne, og Hannerne faae dem i en tidligere Alder end Hun- 
nerne. Hos andre Arter af Rokker [der tænkes vel her ikke paa 
Arter af selve Slægten Raja] faae Hannerne som voxne aldrig 
skarpe Tænder, saa at begge Kjon altsaa som voxne ere for- 
synede med brede, flade Tænder ligesom Ungerne og de ud- 
voxne Hunner af R.clavata"”, Da ingen anden Forfatter, saa vidt 
mig bekjendt, dråfter Spårgsmaalet om Øjemedet med denne 
Kjånsforskjel, skal jeg endnu tilføje Darwins Svar herpaa: 
»Da Rokkerne ere dristige, stærke og graadige Fiske, kunne vi 
formode, at Hannerne behåve de skarpe Tænder for at kjæmpe 
med deres Rivaler; men da de have mange Dele tillempede og 
afpassede til at gribe og fastholde Hunnen, er det muligt, at 
ogsaa Tænderne anvendes i dette Ojemed.£ 
Et Museum af Middelstårrelse kan ikke ventes at indeholde 
tilstrækkeligt Materiale til em fuldstændig Oplysning af et For- 
hold, som det her omhandlede, end ikke for dets særlige Faunas 
Omraade, med mindre der særligt er samlet med dette Formaal 
for Oje. Efter at jeg havde gjennemgaaet vor Rokkesamling, var 
det mig dog temmelig tydeligt, at der var en ikke uvæsenlig Be- 
rigtigelse af det almindelig antagne at gjåre. Ved Hjælp af en 
ved vor Vestkyst bosat Mand, Hr. Skolelærer Osterboel i Agger, 
har jeg derfor ladet indsamle et stårre Antal Kjæber af vore 3 
almindelige Arter (Tærben, Såmrokken og Skaden), hvilke ere 
blevne mig tilsendte, fordelte efter Kjånnet i Knipper, hvert 
