71 
der som en Bue strækker sig fra Classens Have og Kastellet 
over Glacierne paa den ene Side, og Haverne ved Blegdams- 
veien, Svanemosegaard, Vodroffsgaard og Gl. Kongevei paa den 
anden Side. Hver af disse Ynglepladser blev og bliver endnu 
daglig om Vinteren henad Eftermiddagen besågt af de fra Sundet, 
Kjoåbenhavn og Glaciet til deres Nattekvarteer i Søndermarken 
(og Frederiksberg Have) tilbagevendende Krager. Lidt efter lidt 
samler den ene Skare efter den anden sig henimod Mårkningen 
i Frederiksberg Have, der paa den Tid gjenlyder af utallige 
Skrig. Lidt senere lette enkelte Flokke og kredse over Hvile- 
pladserne i Søndermarken.  Derpaa vende de tilbage til Sam- 
lingspladsen, og snart låfter nu en umaadelig Flok sig og flyver 
alter speidende i Kredse, indtil de have forvisset sig om, at 
ingen Fare truer, hvorpaa de taust og lydlåst slaae lige ned i 
Trætoppene. Vingernes Susen og deres sagte Slag paa Grenene 
i det Oieblik Fuglen sætter sig, er den eneste Lyd, man hører, 
Sammenholder man det enorme Antal af Krager, der findes 
her om Vinteren, med det ringe Antal af ynglende Krager, 
maa man enten antage, at alle Kragerne fra en vid Omkreds 
samles her om Aftenen, eller ogsaa at det er Vintergjæster fra 
nordligere Egne. Mod den fårste Antagelse taler Erfaringen, 
idet man overalt, hvor der findes stårre Træsamlinger, finder 
Krager samlede om Natten. Ganske vist vende de ikke saa 
regelmæssigt tilbage til de mindre Træsamlinger, de udeblive 
ofte een eller flere Nætter, men Mængden for hver enkelt Egn 
bliver dog altid betydelig stårre end de ynglende Pars. I Vin- 
teren 41872—73 var Befolkningen i Såndermarken kun halv saa 
stor som den foregaaende Vinter, og Vinteren var meget mildere, 
et Forhold, jeg antager man ikke maa lade ude af Betragtning, 
Graakragens Ynglegrændse mod Syd falder vel ingen Steder 
mere end 3—4? Syd for Kjåbenhavn og det er saaledes rime» 
ligt, at vi ligge indenfor Variationernes Grændser. Vore danske 
Krager ere vistnok, som Fischer (Naturhistorisk Tidsskr. 3die R. 
