46 
Mikropyle-Enden), hvis ene Endeflade (Mikropylefladen) dog er 
noget mindre end den anden, hvorfor Sidevæggene maa skraane 
noget. 
Fråskallen er brun, og naar den låsnes fra Fréet, ses ved 
en svag Forstårrelse et Net af Celler, hvis ret tykke Vægge, 
ere bugtede især paa Fråets Sider, hvor Cellerne ogsaa ere. mere 
langstrakte (Fig. 2, et Parti af Fråskallen).  Længdesnit lærer, 
at dette er det yderste Cellelag, hvis Sidevægge navnlig ere 
tykke, medens Ydervæggene ere klare, tynde og indfaldne, hvor- 
for Sidevæggene som et Næt af Lister staa noget frem paa 
Froets Overflade (Fig. 3, der forestiller et Længdesnit gjennem 
Frøået); men indenfor dette Lag findes idetmindste et Lag til af 
Celler, og paa sine Steder, som ved Mikropylefladen (den nedad- 
vendende paa Fig.), flere Lag; om der mellem disse tyndvæggede 
Celler og Yderlaget oprindelig findes endnu et Lag, maa Udvik- 
lingshistorien vise; det synes imidlertid ikke at være saa efter 
den fuldt udviklede Tilstand. » 
Kimen er næsten kuglerund; den har ingen Fråhvide, 
men dens egne Celler ere tæt fyldte med Stivelse og kuglerunde 
Draaber, der ligne Olie. Den er i yderst ringe Grad differen- 
tieret i forskjellige Partier. En Overhud beklæder hele Kimen 
(Fig. 3) som et tydeligt afsat Lag med noget papilformet ud- 
hvælvede Celler (Fig. 41), der ere mindre i Plumularegionen 
(Fig. 4, dverste Del af Fig. 3), den strækker sig aldeles 
uforandret hen over Radicularegionen, kun at Cellerne her 
ordne sig lidt mere regelmæssigt, næsten straaleformet fra et 
Centrum (Fig. 5); en Rodhætte er ikke anlagt og anlægges til 
ingen Tid, lige saa lidt som nogen Rodudvikling finder Sted 
(Fig. 44, 15, 416). Alt det Ovrige af Kimen er et ensformet 
Væv af store, tyndvæggede, parenkymatiske Celler, der kun 
ere noget mindre i Plumularegionen.  Udadtil præsenterer Plu- 
mularegionen sig som en svag, trugformet eller dalformet For- 
dybning (Fig. 3, 4, 8, 9), i hvilken der i alt Fald i enkelte -Til- 
ælde ikke er Spor til nogen Bladdannelse (Fig. 3—4); Kimen 
