92 
nordligt Fald. Paa det andet Sted kunde jeg paa Grund af ned- 
skredne Masser ikke bedåmme Mægtigheden. Endnu i en noget 
længere Afstand fra Kysten ligger i et Elvleie i en Hoide af c. 
219 Fod et 3 Tommer mægtigt Kullag. 
Ved Kitdlussat fandt jeg i et Elvleie i nogen Afstand fra 
Kysten, i en Håide af c. 328 Fod over Havet, et Kullag paa 
4—5 Tommer, der umiddelbart hviler paa Sand og er dækket af 
et 6 Fod mægtigt Skiferlag. 
Henved 2 Mil NO. for sidstnævnte Sted hæver sig i Stran- 
den et lille, 200 Fod høit, i svære lodrette Såjler afsondret Basalt- 
parti, der af Gronlænderne "kaldes Ivnårssuit og af de Danske 
«Skandsen». Den 20—40 Fod håie Skrænt, der herfra langs 
Kysten strækker sig mod NO. i en Længde af henved en halv Mil, 
indeholder to eller flere Kullag og kaldes derfor af de Indfådte 
Aumaritigssat. Disse Kullag ere nogle af de bedste og lettest 
tilgængelige i Nord-Grånland, og have ogsaa hårt til dem, der 
forst og mest ere blevne benyttede. Saaledes anfårer Rink”), 
at der allerede i forrige Aarhundrede herfra hentedes flere Lad- 
ninger til. Godhavn og Kronprindsens Eiland med en Jagt. 
Giesecke besågte Stedet gjentagne Gange7>) og beskriver Lag- 
fålgen saaledes: «zu unterst feinkårniger mirber Sandstein, dann 
Schieferthon, dann gråberer Sandstein, dann Braunkohble zuweilen 
mit Pechkohle, dann Sandstein, dann eine dinnere Schicht Braun- 
kohle, zu oberst Sandstein». I 48441 brådes her endnu Kul, 
men Stedet maa senere være bleven opgivet, thi, som allerede 
bemærket, var det Schythe, der i 1838 bevirkede, at Brydningen 
her blev fortsat. Af hans Indberetning, der vidtlåftig skildrer 
Forholdene, navnlig ved Udskibningen, skal jeg her anfåre, at 
han ansaa alle de spredte Kulparlier, der vise sig i de mange 
Elvleier, som tilbårende et Lag, der med en Gjennemsnitsmæg- 
tighed af 12—416 Tommer stryger langs Kysten med et Fald af 
+) Grønland I, S.,178. 
2%) Dagbog: 1/91807 og-?£/7 1811. 
