97 
stor Mægtighed som den Giesecke angiver; har jeg ikke set, 
og jeg troer heller ikke at den forekommer. 
Ved de 3—4 Mil herfra liggende flade sandede Odder paa 
den lange Kyststrækning, der i Almindelighed gaaer under Navnet 
åÅssuk, findes i Sand- og Skiferlagene, der i Fjeldskraaningerne 
haa op til en Håide af c. 4650 Fod over. Havet, nogle tynde 
Kullag, der omtales af Giesecke+) og Nauckhoff>+). 1 et 
Elvleie dér fandt jeg ligeledeg et Par tynde Lag, hvoraf et var 
påa 9 Tommer. 
Midt imellem Assuks Odder og den store. Dal, hvori Elven 
Kunguak flyder, ser man paa Sydsiden af Waigattet og ligeledes 
omtrent lige overfor, mellem Kordlortok og Niakornarsuk, paa 
Nordsiden, at de kulfårende Dannelser i en Håide af 5—600 
Fod over Havet forsvinde under Trapen. Ved fårste Oiekast 
kunde det synes, at disse Dannelser, der ere saa stærkt frem- 
trædende i den åstlige-Del af Waigattet, have et svagt vestligt 
eller nordvestligt Fald, og at deres Overflade derfor, lidt Vest 
for en Linie mellem Assuk og Kordlortok, sænkede sig ned 
til Vandspeilet. Ved en nåiere Undersågelse af Faldet og Mæg- 
tigheden paa de forskjellige Steder, viser det sig imidlertid, 
Som . ovenfor nævnt, at Faldet overalt, paa enkelte Undtagelser 
nær, er retvisende NO.—N., og at den stårste.synlige Mægtighed 
findes omtrent midt i Waigattet ved Påtåt, hvorfra den er af- 
tagende til begge Sider. Jeg maa derfor antage, at de kul- 
fårende Dannelsers Forsvinden i den vestlige Del af Waigattet 
kun beroer paa, at de skjules af Trapen, ikke paa at Over- 
fladen sænker sig ned til Vandet, og at, hvis det kan bevises, 
at den Grændselinie, der fra Strandbredden kan ses i Fjeld- 
væggen, virkelig er de kulfårende Dannelsers Overflade, dette 
da ikke er en Overflade, der er parallel med Slentningen, men 
en, der danner en vis Vinkel dermed og er bevirket ved Denu- 
dation, får Afleiringen af Trapen fandt Sted. 
re nerne 
”) Dagbog: 16/7 1811. 
SECSA 
