﻿Meddelelser, 1868, S. 179-81), og endelig disse Hovedforfattere 

 for Eupborbiaceernes Vedkommende: Kl o tzs c h og Garcke i den 

 forstes Værk: „Linnés natiirliche Pflanz e nk 1 a s s e Tri- 

 coccæ«, 1860, og Boissier og Muller (Argov.) i De Can- 

 dolles Prodromus, Vol. XV, 2, 1866. 



Vi se saaledes Botanikere fra hele dette Aarhundrede, fra 

 de forskelligste Lande, og deriblandt saadanne, hvis Navne have 

 den bedste Klang — og flere kunne nævnes — forenede i én og 

 samme Anskuelse; der er vist overhovedet ikke et botanisk flo- 

 ristisk Arbejde fra de sidste halvhundrede Aar, i hvilket Rob. 

 Brown's Anskuelse ikke er flydt over, forovrigt i mange 

 vel uden at deres Forfatter har havt en selvstændig Dom, ja 

 uden at han engang har gjort sig bekendt med eller har kunnet 



Aarhundrede været den almindelige Mening saavel hos Stor- 



nikere, som hos Smaamændene, hos dem, der kun raade over 

 floristisk Smaamynt, saa bliver det saameget betydningsfuldere, 

 naar to Botanikere i den allernyeste Tid vove at træde op mod 

 denne den almindelige Mening og i Kraft af en ny Methode, 

 nemlig Udviklingshistorien, hævde: Linné har Ret, Vorte- 

 mælkens Kop er en Blomst med et enkelt Blomsterdække 

 (Bæger), fem sammensatte Stovdragere og én Stovvej. 



Disse to Botanikere ere: 

 J. B. Payer, i det store og virkelig fortjenstfulde Værk „Traité 



d 'orga nogénie comparée de la fleur", Paris 1857, og 

 H. Baillon, i „Étude générale du groupe des Euphor- 



biacées", Paris 1858, 680 Sider med 27 Tavler. 

 Ingen af de Botanikere, der ellers — for eller senere — 

 have behandlet Sporgsmaalet om Vortemælken, have taget Ud- 

 viklingshistorien i strængeste og mest udstrakt Forstand med 

 i Betragtning (naar undtages Bud de i et hojst værdilost Ar- 



