﻿46 



Vorter", og det maa man gore, da Baillon og Payer andet- 

 steds betegne Dannelser af denne Form med dette Udtryk og 

 godt kende valkeformede Legemer, som de kalde t. Ex. „sail- 

 lies latérales, en forme de bourrelet". Baillon s Udviklings- 

 historie af Ricinus (I. c. S. 137), der meget bedre stemmer 

 med min af Euphorbia, viser dette. Lige saa urigtig er den 

 Fremstilling af Frugtknudens Hulheder som tre Huller, i hvis 

 indre Krog Ægene komme frem. 



Hvad nu Hunblomstens videre Udvikling angaar, da bæve 

 Frugtbladene sig snart i Vejret til en lukket Frugtknude, idet 

 deres Rande brede sig til Siden og smelte sammen. Som sæd- 

 vanligt udvikler den egenlige Frugtknude sig forst, senere for- 

 længe Frugtbladenes Spidser sig, danne Griflerne og Arrene. 

 Disse sidste findes iovrigt antydede paa et meget tidligt Stadium, 

 idet Frugtbladenes Spidser t. Ex. allerede paa det i Fig. 23 af- 

 bildede Udviklingstrin vise sig tydeligt udrandede (sammenlign 

 ogsaa Fig. 27, 30 og 49). 



Ægene, der forst ere smaa Halvkugler indenfor Frugtbladene 

 og aabenbart maa betragtes som disses Akselknopper, blive snart 

 mere valseformede, og Anlægene til Æghinderne vise sig som 

 svage Ringvalke ved Kærnens Grund. Tidsforskellen mellem 

 Fremkomsten af den inderste og yderste Æghinde er saa ringe, 

 at man kunde fristes til at sige, at de anlægges samtidigt. Ifolge 

 Baillon er Inderhinden som sædvanligt den forste, og Yder- 

 hinden kommer efter den. Man sammenligne imidlertid min 

 Fig. 23, hvor der endnu intet Spor er til Integumenter , med 

 Fig. 60, hvor begge ere antydede. I Figurerne 18, 20, 58, 

 59, 27, 23, 60, 24, 45, 26, 46, 47 og 48 have vi hele 



vendt Æg, med to Hinder, af hvilke den yderste er stærkt op- 

 svulmet om Kimmunden til den saakaldte „caruncula". 



Pavers Fig. 21 og 22 paa PI. 107 ere forfejlede; saaledes 

 se Ægene aldrig ud. 



