﻿tum, som taler mod Opfattelsen af Koppens Natur som enkelt 

 Blomst! 



Mod Roepers Forklaringsmaade vil jeg dernæst ind- 

 ere saa talrige som her og dernæst næppe noget Sted ere 

 fundne fra forste Færd af stillede i en slig Zigzagrække, som 

 her hos Vortemælken; ere de stillede saaledes, ere de vist 

 næppe Tillægsknopper (o: staa ikke paa en og samme Akse, 

 den relative Hovedakse), men Knopper, som staa i genetisk For- 

 hold til hverandre. Hvor Tillægsknopper omtales, finde vi dem 



sidste har jeg mistænkt for ofte næppe at være ægte Tillægs- 

 knopper. 



Et Tilfælde, som for Roeper vi! være et godt Analogon 

 med Hensyn til den store Mængde af Tillægsknopper, er det, 

 som Eichler har fremdraget*). Hos P/ioradendron- Slægten staa 

 Blomsterne i i, 3 eller 5—7—9 alternerende Rækker i Blad- 

 akslerne, med nedstigende Udviklingsgang, saa at de nederste ere 

 de mindste. Antallet af Blomster i Rækkerne ere undertiden meget 

 betydeligt. Eichler ansér her den overste Blomst, som ofte 

 har el fra de andre forskelligt Stillingsforhold af Perigonbladene, 

 for Hovedblomsten, og de ovrige rækkestillede for Tillægsknopper; 

 Hovedblomsten er den, der forst kommer frem, og den eneste, 

 der bliver tilbage, naar hos faablomstrede Arter alle de ovrige 

 ere svundne bort. Her have vi altsaa, som hos Vorte- 

 mælken, en Mængde Blomster stillede i Rækker indenfor én 

 Bladaksel. Men der er dog den Forskel, at ingen Phoradendron 



veksle med hverandre, saaledes som Vortemælken. Endelig bor 

 man ogsaa tage Hensyn til, at alle Vortemælkens Stovdragere 

 ved deres Grund ere forenede i en fælles, om end hojst ube- 

 tydelig, egen Akse, der endog, som det synes af Baillons 



