﻿93 



til hverandre, I er Moderaksen for II, II for III o. s. v. Bæger- 

 bladenes Spiraler ere angivne ved Tallene 1—5. I den overste 

 Blomst, I, ere Bæger-, Kron- og Stovblade anlagte, i II kun 

 Bægerbladene, i III ligesaa kun disse i mindre Udvikling, i IV 

 kun 1ste Bægerblad og i V og VI slet ingen Blade. Et af Svik- 

 kelens væsenligste Mærker, Antidromien af to paa hinanden folgende 

 Blomster, er overmaade tydeligt udtalt, og naar vi undtage dette 

 Kendemærke, som vi naturligvis ikke kunne genfinde hos Vorte- 

 mælken, er alt det ovrige ens. Sammenligne vi endelig Fig. 87 

 med Fig. 82, der begge fremstille Sidebilleder af Svikler hos 

 Symphytum og EuphorMa, vil man heller ingen anden Uoverens- 

 stemmelse finde, end den, som de respektive Blomsters særlige 

 Bygningsforhold medfore; en hojst ubetydelig fælles Akse, en 

 Kædeakse eller et Sympodium, sés paa begge Steder. 



Lægges nu til alle de anforte Grunde endelig den, at de 

 ovenfor omtalte konstante Forhold i Spiralen af en Svikkels 

 1ste Blomst til hver af de fire andre Svikler og til Spiralen i 



Tillægsknoppers, og tilsidst at Calycopeplus og Anthostema efter 

 selve Ba ilions Fremstilling (se ovenfor S. 62 og 63) have tyde- 

 lige Hanblomst- S vikler, kan der, haaber jeg, ikke blive nogen- 

 somhelst Tvivl tilbage for Euphorbias Vedkommende. Det vil 

 Baillon ogsaa gaa ind paa, naar det er bevist, at Koppen er 



„une grappe de cymes" for den Blomsterstand, der i saa Fald 

 er „la seule possible«. 



(ianske interessant er det at opspore analoge Forgrenings- 

 maader i helt forskellige Familier. Saaledes have Euphorbia og 

 Solanum nigrum, skont tilsyneladende saa forskellige, dog i 

 Grundtrækkene den samme Forgrening. Hovedaksen afsluttes hos 

 denne Plante ligesom hos Vortemælken med en Blomst, her en 

 tvekonnet, fuldt udviklet, hist en fattig Hunblomst. Af Knopperne 

 i Stængelbladenes Aksler er det de nederste og navnlig kim- 

 bladenes, der straks udvikle sig til kraftige Grene, og ligesom 



