﻿100 



For jeg forlader Hunblomsten, maa jeg omtale nogle Be- 

 mærkninger af A. Gu il I ard*). Han synes at have undersogt 

 Udviklingen og siger, al Stovvejen udvikler sig for Slovdragerne, 

 „ce qui révéle une cyme et ne peut convenir å une Deur«. Jeg 

 maa naturligvis benægte Rigtigbeden af denne iagttagelse. Han 



qui est contraire å lune des lois les plus générales de l'organo- 

 graphie". Ogsaa dette er næppe rigtigt. Udviklingen af Kar- 

 strængene er nemlig folgende. Forst bemærkes en kraftig 

 Stræng i hvert af en Blomstergrens lo Forblade, længe for der 



udviklet, at Ægene ere anlagte og Kopskællene store, for Strænge 

 bemærkes. Derpaa sés fem Strænge udvikle sig fra Koppens 

 Grund og forlænge sig op i Kopdækket som Kopdækbladenes 



ikke klar. Kopdækkets Kirtler ere paa denne Tid oftest allerede 

 lifter dem opstaa Strængene i Hanblomsterne, om hvilke lige- 

 Hunblomstens Stilk, som ved dennes overste Ende boje sig 

 næsten vandret udad for straks efter i en Bue at lobe op langs 

 Frugtbladenes Rygsom som Midtribbe. De forlænge sig derfra 

 videre op i Griflerne og klove sig endelig i to Grene, én til 

 hvert Ar (se Tab. II, Fig. ol). Lidt længere hen bemærkes 

 ogsaa i Frugtknudens Midtsojle Strænge, som ved dennes Grund 

 anastomosere med de tre Frugtbladstrænge. 



Om Ægenes Udvikling er ovenfor talt. De forekomme mig 

 Mening er ovenfor (S. 76) talt. 



