﻿129 



hos fangne Individer og i det Frie hore „zu den groszlen 

 Seltenheilen". Lidenskabeligheden kan bringe dem til at glemme 

 Farer af den mest overhængende Natur; jeg har saaledes staaet 

 ude i Vandet paa disse Parringspladse med Ketseren ved Haanden 

 uden at behove at bruge den; thi de hojtkvækkende Hanner og 

 Par, hvor Hannen havde fundet sin Mage, nærmede sig dumdristigt 



Fodder, men endog paa dem, saa jeg kunde ose min Kasse fuld 

 med Hænderne. Ogsaa Sulten glemme de, eller de fole ingen 

 Sult, thi i denne Periode synes de ikke at æde, idetmindste har 

 Maven været tom paa alle dem, jeg har aabnet**). Parringen selv 

 varer, som det almindelig angives, kun nogle faa Dage paa hver 

 Localitet; de for saa tykke og udspændte Hunner forlade strax 

 Vandene, naar de have lagt Æggene, medens Hannerne endnu 

 færdes tavse paa Ynglepladsene; den blaalige Dug forsvinder, 

 Vandposerne tabe sig, og ogsaa Hannerne sprede sig omkring, 

 bort fra Vandet, hvori nu kun de talrige Æggeklumper vidne 

 om, at her have Froerne i massevis holdt deres Bryllup. 



Læser man nu Steenstrups Udtalelser om oxyrrhinus's 

 Vinleropholdsted igjennem, saa fremgaaer det deraf, at han 

 tidlig om Foraaret har truffet Hannerne i hundredevis paa visse 

 udvalgte Steder (nemlig Parringspladsene) har seet Hunnerne 

 indfinde sig der fra Landjorden, har truffet baade Hanner og 



truffet Hannerne samlede paa disse Steder; men dette er ingen- 

 lunde en „irrelevant Oplysning", som Collin mener, thi saaledes 

 tan man ikke „træffe dem hele Sommeren igjennem". Man kan 

 træffe dem enkeltvis ved eller i Vandet, men ikke tæt samlede 

 i visse udvalgte Vige af Dammene. 



*) Bruch, I. c. III B., S. 194. 



**) Derimod har jeg truffet Maven fyldt hos Bu/o vulgari« i Parrings- 



