﻿i;]o 



tidens Phænomener, at det hidrorer, at Collin ikke har forstaaet 



Vægt paa de særlig udvalgte Pladse; og det maa vistnok være 

 en lignende mindre nojagtig Iagttagelse af disse Phænomener, der 

 er Skyld i den Maade , hvorpaa Collin*) omtaler den af 

 Steenstrup udhævede „blåulichen Keif, der i Parringsperioden 



At Tilstedeværelsen eller Manglen af denne ikke absolut 

 kan bruges som Arts mærke, er vist nok, men det har Steen- 

 strup da heller aldrig sogt at gjore gjældende; han anforer det 

 jo, som Collin selv siger, om Hannerne af begge Arter, og det 

 er selvfolgelig som Kjonsmærke og intet andet, det skal bruges. 

 Men det er allerede fremhævet, at denne blaalige Dug fremtræder 

 langt stærkere hos R. oxyrrhinus, og naar man nu hertil f.'ijer, 



for og under Parringen, saa kan det let forstaaes, at Siebold, 

 som Collin her citerer, vel har iagttaget den hos R. oxyrrhinus, 

 som baade har den stærkere fremtrædende, og som er senere 

 paafærde med sin Parring, medens han om Rana plaiyrrhinWr 

 paa den af Collin citerede Side maa sige: „An den Månnchen 

 von R. platyrrhinus konnte ich dieses Farbenspiel nicht wahr- 

 nehmen". Naar Collin selv aldrig hos nogen af Arterne har 

 kunnet opdage „mindste Spor dertil", saa kan dette kun, saavidt 



paa Froerne „om Foraaret", men ikke „in den a'lerersten Friih- 



den slrax falder i Ojnene***), og har aldrig manglet hos noget 



hvorpaa læses: »Derm^t li..rt<- kg I urt, som paa Ryggen vare blaa- 

 lige, kvække i Dragerup Skov d. 17de April«. 



