﻿336 



Green hos Fregatfuglcn og Stormfuglene naaer ned til og stotter 

 sig paa Aagbuen og derved her trænger Knoglen længere indad, 



aquilus (L.), forresten forholder sig, hvad dets Forbindelser an- 

 gaaer, ndiagtigt som Turakoernes Knogle; hos denne Fugl er 

 den storste Deel af Siebeensvingen brusket, og til Randen af 

 denne bruskede Deel er Knoglens skraat afskaarne, overste Rand 

 heftet fast i hele sin Brede; i ringe Afstand fra dette Stottepnnkt 

 er Knoglen dernæst i et langt Stykke noie forbunden med den 

 indad vendende Rand af Taarebenets nedstigende lodrette Green 



trosen (Oiomedea brachyura, Tpmm.) er Forholdet lidt forandret; 

 Knoglen har nemlig her opgivet sin Forbindelse med Siebeens- 

 vingen og er oventil kun fæstet til Taarebenet, men er iovrigt 

 forholdsviis ikke mindre end hos Fregatfuglen. Hos Skrofen (Puf- 

 finus anglorum) er Knoglens Forbindelser de samme som hos Alba- 

 noget forskjellig Form; og hos en Stormsvale (Procellaria oeeanica, 

 Kam) skal endelig ifolge Brandts Angivelse Knoglen selv 



Plads. Der lader sig altsaa paavise en uafbrudt Række Over- 

 gange fra den hoieste Udvikling af Knoglen hos Turakoerne 

 gjennem Fregatfuglene til det sidste ligamentose Spor til den hos 



Medens man saaledes hos Stormfuglene seer Knoglen fjerne 



benets nedstigende Green, holder det lille o« uncinatum hos 



opgiver den med Taarebenet, en naturlig Folge af, at dette Beens 

 nedstigende Green er spinkel og kort og ganske fortrængt fra 

 Oiehulen af den meget store Siebeensvinge. Men Knoglens 



