﻿381 



Bel! folger i sin Artikel i Todd s „Cyclop.", II Vol., 

 C u viers Tydning og tilskriver Pindsvinet f ægte Kindtænder, 

 medens han i „British Quadrupeds", S. 83, tæller * ægte Kind- 

 tænder. 



Vil man nu sammenligne Pindsvinets Tandsæt med de andre 

 diphyodonte Pattedyrs, saa har Owen ganske vist givet en An- 

 visning dertil, som synes meget hensigtsmæssig. Han har 

 nemlig i forskjellige Arbejder*; gjentagne Gange fremhævet, at 

 der hos de diphyodonte Pattedyr findes en typisk Tandformel 



1 h C h P i, M h 

 og han giver hver af disse Tænder en bestemt Betegnelse ved at 

 foje et Tal, der angiver dens Nummer i Rækken regnet forfra 

 bagtil, til Begyndelsesbogstavet af dens videnskabelige Navn; 



ringere Antal Tænder, er det for Fortændernens Vedkommende dem, 

 der betegnes med laveste Tal, der beholdes, for de uægte Kind- 

 tænders Vedkommende dem, der betegnes med hojeste Nummer, 

 og af de ægte Kindtænder dem, der betegnes med laveste Num- 

 mer, idet han gaaer ud fra den bageste uægte og den forreste 

 ægte Kindtand (Tænderne P i og M t ) som de mest constante. 

 Sammenligner man Pindsvinet med den nærbeslægtede Gym- 

 nura**) , som netop er en af de faa nulevende Slægter, hos 

 hvilke del typiske Tandsæt er fuldt tilstede, og gaaer man ud 

 fra, at Hjornetænderne hos Pindsvinet ere de virkelige Homo- 

 typer til Gymnuras Hjornetænder , o: indtage den samme rela- 

 tive Plads i Kjæberne, skjondt Formen af Gymnuras Hjorncland, 



*) «Dentition of Phacochoerus', S. 493—497, Todds »Cyclop.«, IV Vol., 

 II Part, S. 898 o. f, «On the classiflcation and geographical distribution 



**) Gie bel: •aymnura alba- i »Zeitschr. f. ges. Naturwis.« Bd. XXII, S. 

 277—290. 



