138 
14. Sukkertoppen ??”/g 1903. I ren Ungedragt; kun ved at 
løfte: Kroppens Sidefjer lykkes det at opdage nogle frembrydende 
vatrede Fjer. I Sammenligning med en dansk Ælling i tilsvarende 
Alder (8 ?8/g 03, Tømmerby Vejle, er valgt) forekommer den grøn- 
landske Fugl langt mere graa i Farven; saaledes er det uplettede 
Hage- og Strubeparti hvidgraat med svagt gulligt Anstrøg, hos den 
danske Fugl lyst gulbrunt; Længdepletterne paa Brystet og Bugen 
staa paa hvidgraa Bund, med svagt graagult Anstrøg paa For- 
brystet, medens Bundfarven hos den danske Fugl er gulbrun med 
mørkere, varmere brunligt Anstrøg paa Brystet. Paa Ryggen er 
den grønlandske Fugl matsort med hvidgraa Fjerkanter, den danske 
sortbrun med lysebrune Fjerkanter. Paa samme Maade med 
Kroppens Sidefjer, Halefjerene 0. s. v.; man kunde fristes til at 
kalde den grønlandske Fugl mere farveløs, den er mere ,,graat i 
graat." 
Af det foregaaende fremgaar altsaa, at de grønlandske 
Hanner i Pragtdragt gennemgaaende ret tydelig adskille sig fra 
de danske ved 
1 at være gennemgaaende mere graalige paa Ryggen, 
2 at være mørkere paa Undersiden. 
3 at have en grovere Vatring paa Kropsiderne, 
4 at have sorte Pletter og Tværbaand paa det brune Brystparti, 
der tillige viser Tilbøjelighed til at løbe ned i en Spids. 
Hvad Punkt 1 angaar, da er det Baghalsens og Skuldrenes 
Fjer, der vise Forskellen.  Baghalsens Fjer ere hos en typisk 
Stokand øverst oppe mod den hvide Ring graalige med oliven- 
brunligt Anstrøg, men gaa længere nede over i helt olivenbrunt; 
lidt utydelig vatret er jo dette Fjerparti, der som en bred Bugt 
skærer sig ind mellem de store graavatrede Skulderfjer. Disse ere, 
som bekendt, vatrede hovedsagelig paa graa Grund, men ned mod 
Vingens Spejl har Vatringen brun, undertiden varm kastanjebrun 
Grund. De bageste store atlaskgraa Armsvingfjer ere jo ogsaa paa 
