230 
Side to Torne, nemlig en ved Øjehulens forreste Rand og en hen- 
imod dens Bagrand; påa hvert Skulderbælte sidder en Torn. Endelig 
er der langs Ryggens Midte en Række Torne, begyndende ved 
Hvirvelsøjlens Forende og fortsættende sig til nær første Rygfinne, i 
alt 33 Torne, hvoraf 2 sidde foran og 1 imellem Scapulartornene; til 
denne Midtrække slutte sig paa Halen nogle uregelrette Siderækker 
af halvstore Torne, og et lille Felt saadanne findes ogsaa over Enden 
af den Brusk, der støtter Snuden. — Rygfinnerne ere forenede ved 
Grunden, saa at der ikke bliver Plads til- nogen Torn imellem dem. 
Oversiden er brun med store, mørke Pletter, der paa Krop- 
skiven ere runde, men paa Halen antage Form af /Tværbaand; de 
mørke Pletter kunne tildels være omgivne af en smal lys Ring. 
Undersiden er hvid, dog plettet med mørkt langs Randen af Fin- 
nerne, delvis ogsaa paa Halen. 
Efter at have gennemgaaet dette det yngste Stadie ville vi 
gaa over til at undersøge de væsenlige Ændringer, som Dyret 
undergaar under Opvæksten i Henseende til Legemsform, Torn- 
væbning og Farve. 
Skivens forreste Siderande blive noget mere bugtede, idet for 
det første Bugten udfor Sprøjtehullerne skærer sig dybere ind, og 
der dernæst fremkommer ogsaa en svag Indbøjning paa hver Side 
af Snudens Midtlinie, saa at der efterhaanden fremtræder en egen 
Snudespids, der dog danner en meget stump Vinkel. Stærkest viser 
den bageste Indskæring sig hos den store Han (483 Mm.), den kommer 
i saa Henseende nær til den i Ingolf-Værket (Tab. II) afbildede Han; 
den forreste Indbøjning er derimod endnu ikke nær saa udviklet, 
Snudespidsen derfor mere stumpvinklet og dens Siderande mere lige. 
Den mediane Tornrække viser tidligt Tegn til: at ,,degenerere”, 
idet Torne falde ud, uden at nye træde i Stedet, hvorved  opstaa 
mindre eller større Afbrydelser i Rækken. Hos det 231 Mm. lange 
Eksemplar ere af de oprindelig 31 Torne 4 faldne ud (Nr. 14, 16, 
18—19), "hos det 295: Mm. lange Eksemplar 'ére af dets oprindelig 
35; Torne 6 faldne ud (Nr. 14, 16—17, 19—21).. Og fra nu af 
kan Midtrækken ikke længere tydeligt erkendes som saadan, dertil 
