Wintereier 
| 
Wintertiere 
ør 
me 
Sommertiere 
So 
| Jag Sr tdel tlf | 
Wintere Wintereier 
(nach nr aber auch nach Selbtsbefruchtung). … 
Grænsen mellem Subitan- og Hvileægdannelsen er ikke altid 
lige skarp, ja man finder endog den jævneste Overgang fra den 
almindelige Rhabdocøl-Forplantningsvis (Hvileæg) til de højst for- 
skellige Subitan- og. Hvileæg hos Mesostoma Ehrenbergii; saaledes 
dannes der hos Bothromesostoma personatum flere Kuld Subitanæg, 
der, eftersom Blommestok og Uterus stadig udvikles, blive større 
og større og mere tykskallede, saa at Overgangen til Hvileæggene, 
der danne Slut paa Ægproduktionen, er omtrent umærkelig; de 
forskellige: Ægformer kunne samtidig træffes i samme Uterus. 
Skarpere adskilte og uden Mellemformer skal de to Kuld være hos 
de øvrige Arter, skarpest hos Mesostoma Ehrenbergii. 
Subitanæggenes biologiske Betydning er efter Bressla u (p. 137) 
følgende: ,,Sie stellen besondere Anpassungsbildungen dar, die dazu 
dienen der Art, nach Eintreten der giinstigen Jahreszeit eine måg- 
lichst rasche und måglichst grosze Ausbreitung zu geben"; dette er 
utvivlsomt rigtigt; mindre overbevisende er en følgende Passus: 
»Anderseits erscheint es wiederum leicht verståndlich, dasz die aus 
den Sommereiern ausgeschlipften Jungen selbst noch nicht die erst 
durch besondere Anpassung erworbene Fåhigkeit .besitzen, Sommer- 
eier zu erzeugen, sondern ihrerseits nunmerh zu dem normalen 
Fortplanzungstypus zurickkehren, der urspringlich — vor dem 
Auftreten der Sommereibildung — bei allen Mesostomiden bestand, 
d.h. dasz sie erst nach vollem Eintritt der Geschlechtsreife und 
nach normaler Weise voraufgegangener Wechselbegattung die fir 
die Familie typischen hartschaligen Eier, also Wintereier, erzeugen" ; 
thi det forekommer mig, at den af en Art erhvervede Evne til at 
danne Subitanæg ligesaavel maa nedarves til Sommerdyrene, som 
til disses Afkom; en basen hvert Foraar af Hvileæg-Genera- 
"Vidensk, Meddel. fra den naturh. Foren. 1906. 3 
