57 
Hudmuskelsækken er yderst svagt udviklet, men kan dog 
med nogenlunde Sikkerhed adskilles i et Ring- og et Længde- 
muskellag. 
Der findes to Arter af adenale Stave, bægge stammende fra 
Kirtler, der ligge i Parenchymet; den. ene Sort er Rhamniter, 
smækkre c. 0,0257m lange Dannelser, de stamme fra talrige Kirtler, 
der ligge over og bag Hjærnen; herfra fører en mægtig Stavvej 
ud i Dyrets Snabel, der udmunder paa Undersiden af Snablens for- 
reste Del. 
Den anden Sort ere korte, rhabditformede, 0,0087m= lange Le- 
gemer; de ere svagt krummede og ligge overalt under Epitheliet i 
Bundter paa 8—10 placerede inde i de respektive Dannelsesceller ; 
ofte kan man se, hvorledes de skyde sig op gennem Epitheliet 
(Tavle II. Fig. 2 og 8). 
Foruden de nævnte Stave findes endnu nogle Legemer, hvis 
Oprindelse er mig noget tvivlsom; de ere sete af Attems, der 
beskriver dem som Papiller og paa Tavle Il. fig. 4 (1897) giver 
et ganske forfejlet Billede af dem. Han skriver (p. 221): ,,Nahe 
derselben (Snabelspidsen) steht ein ein- oder mehrfacher Krantz von 
cylindrischer Papillen", og lidt senere: ,,Das Hinterende hat be- 
sonders zahlreiche ebensolcher cylindrischer Papillen, wåhrend sie 
auf dem iiebrigen Kårper zerstreuter vertheilt und mehr abge- 
plattet sind.” — Fordelingen er omtrent som citeret, kun ere de 
aldrig ordnede i nogen Krans paa Forenden, men sidde uregel- 
mæssigt strøede over dens Flade. 
Hvad disse Dannelser ere, lader sig ikke med Sikkerhed sige, 
kun er det afgjort galt at kalde dem Papiller, da det slet ikke, 
som Attems Figur lader formode, er epitheliale Ophøjninger, men 
Legemer, der strække sig fra Mesenchymet op gennem Overfladen. 
Som Fig. 4 og 5, Tavle II viser, bestaa de af et øvre, kølleformet 
Parti, der hos det levende Dyr er ganske hyalint og fyldt med 
lysbrydende Korn; fikserede farves disse Korn stærkt cyanophilt. 
Fra den øvre Del, der enten sidder helt udenfor Epitheliet eller 
lidt indsænket i dettes Overflade, gaar der en Stilk, som taber sig 
