; 
, 
. 
163 
Blomsterne ere samlede i Spidsen af de svagt grenede eller 
ugrenede,. med skælformede Lavblade sparsomt besatte, glatte, 
trinde, blege Stængler i centripetale Stande bestaaende øverst af 
3—5 Hanblomster, underneden hvilke et lignende eller lidt ringere 
Antal Hunblomster, som i aaben Tilstand ere tre å fire Millimetre 
i Diameter, befinde sig. 
I de yngste af mig undersøgte Hunblomster var Perigonet 
forlængst færdig dannet, medens Blomsteraxens lavt kuppelformede 
Spids endnu ikke var dækket af Karpelanlæg; rudimentære Støv- 
dragere har jeg ikke fundet. Frugtbladene anlægges ligesom hos 
Ranunculus og Myosurus i Skruelinie, medens Perigonbladene 
danne to tretallige, alternerende Kranse. Ved Delinger i Periblem- 
lagene skydes Karpelanlægets Spids frem, ganske som vi se det 
andre Steder, og det antager snart Form af en tyk, buttet Ske- 
spids, idet det krummer sig noget opad og udhules; Ventraldelen 
skyder sig frem lidt senere; den repræsenterer den af tyske 
Organogenetikere saakaldte ,,Saal", og Længdesnittet gennem dette 
Udviklingstrin frembyder (Tab. VI Fig. 11) en vis Lighed med 
Anlæget af en med sit Støtteblad noget sammenvoxen Axelknop. 
Den videre Udvikling forløber nu paa den Maade, at Frugtbladets 
Dorsalspids (a i Fig. 11) båjer sig mere og mere ind over Saalen, 
hvis øverste Del lidt efter lidt bliver til Æganlæget; i Stedet for 
at voxe lige ud eller op,- krummer Spidsen sig tværtimod nedad og 
voxer ned tæt langs Ryggen af det efterhaanden sig mere og mere 
udviklende Æg (Figg. 13, 15, 16, 17, 18). Naar Dorsalspidsen 
(a i de nævnte Figurer) har naaet næsten helt ned til Æganlæggets 
Basis, begynde Saalens Epidermisceller at voxe noget ud, saa at 
der dannes et lidet, papilløst. hælformet Fremspring (6 i Figg. 12, 
13, 16, 18); naar Frugtbladsspidsen har naaet dette, stanser dens 
Væxt, men den voxer ikke sammen med Saalen; der vedbliver at 
være, selv i den helt udviklede Støvvej, en snæver Aabning ind i 
Frugtknudehulheden, og meget ofte blive de Celler, der indramme 
denne Munding, temmelig papilløse, saa at de uvilkaarlig kunne 
minde om et basalt, noget rudimentært Støvfang (Figg. 2 a, b og 6); 
ir 
