116 
Myrerne lod de sig slæbe med uden at gøre ringeste Modstand, 
men berørte Raffray dem selv, omend nok saa let og fint, afgav 
de straks fra et Kirtelpar i Pygidiets øverste Hjørner et ,,eksplo- 
derende'' Stof, der indhyllede dem i en lille Sky og øjeblikkelig fik 
Myrerne til at slippe deres Greb og flygte bort BR 
Anderledes med Paussus arabicus, en stor Form paa 8 mm. 
Om den giver Escherich Oplysninger ?), der tyder paa, at den 
ikke staar paa nogen egentlig venskabelig Fod med sin Vært: ,1 
en Lubbock-kasse?), hvori han havde faaet nogle Individer af den 
og Værtmyren, en Pheidole, til at indrette sig saaledes, at han 
med Lethed kunde iagttage deres Færd, saa han nemlig, at Myre- 
arbejderne ganske vist ikke forfulgte Dyrene systematisk eller nogen- 
sinde dræbte dem, selv ikke naar de nærmede sig Myreyngelens 
Opholdssteder, men dog jævnlig faldt over dem med vidtopspærrede 
Kindbakker — uden at de Angrebne forøvrigt tog videre Hensyn dertil 
eller søgte at frigøre sig ved Gasudstødninger. I det hele taget er 
det ikke let at blive klar over, hvilket Forhold der bestaar mellem 
Myrerne og disse Gæster. Thi Myrerne skal aldrig befamle Gæsterne, 
hvorimod disse indbyrdes skal afgive Stimulans til hverandre. 
Et tydeligt og ubetinget Fjendskab hersker der derimod mellem 
en Art som Paussus Linnei Westw. og den Pheidole, i hvis Bo 
pusagtig nde, det secernerende Kirtelorgans 
Bygning 0.8.v., 0.s.v. Endelig har L C. Loman (Tijdschr. Ned. 
Dierk. Ver., Vol. 5, 1887, pg. 106) og Escherich (K. K. zool. bot. 
Gesellsch., 1899, pg. 278) paavist, at der fandtes frit Jod i Sekretet. 
2) Zeitschrift f. wiss. Insektenbiol., Bd. III, 1907. 
?) En saadan er beskreven i Wasmann Biol. Notitzen i. Paussiden (Notes 
from Leyden Mus., Vol. XVIII, 1896, pg. 78). 
