120 
Raffray, mais ils leur sont intimement unis, car ils en dérivent 
directement, leurs ancétres étants å rechercher dans un groupe voisin 
des Ozænini ...."; og videre: ,,les Paussides suivent donc immé- 
diatement les Carabiques, et constituent avec eux, les carnassiers 
aquatiques et quelques groupes moins importants, le premier sous- 
ordre des Coléoptéres: les Adéphages", 
Til Trods for at Systematikerne altsaa nu synes at være blevne 
enige om, at Paussiderne maa stilles ganske nær ved Caraberne, 
føles Spørgsmaalet om Familjens rette systematiske Henførelse dog 
stadig som uafgjort. Og Grunden hertil er utvivlsomt, at man endnu 
ikke har nogensomhelst sikker Viden om Pausside-Larvens Udseende. 
Thi ganske vist eksisterer der to Beskrivelser af Larver, der hypo- 
tetisk angives at være Paussus-Larver; men i intet af de to Til- 
fælde bydes der den ringeste Sikkerhed for, at det virkelig har 
været saadanne, der har foreligget. 
Den ældste af Beskrivelserne er publiceret 1847 af Erichson"). 
Han havde af Dr. Peters modtaget en Samling Insekter fra Sinna 
i Mozambique, og mellem disse fandtes en Paussus?”) samt op- 
stillet ved Siden af den en ejendommelig Larve, ,,welche schon durch 
die Eigenthimlichkeit ihrer Bildung als keiner Familie angehårig 
auffiel, aus welcher bereits die Larven bekannt geworden sind, und 
dadurch neben dem freilich leicht ganz zufålligen Umstande, dass 
sie neben einem Paussus steckte, auf die Vermuthung fihrte, dass 
sie die Paussus-Larve sei”, Og saa sikkert stolede E. paa denne 
spinkelt begrundede Formodnings Rigtighed, at han lod sig forlede 
til derefter at notere: ,,Bei nåherer Betrachtung der Fihler- und 
Mundtheile zeigte sie denn auch an die ausgezeignete Bildung dieser 
Theile beim vollkommenen Insects des Paussus eine so grosse 
Annåherung, dass selbst noch ohne Beståbigung durch die unmittel- 
bare Beobachtung der Verwandlung die Bestimmung dieser Larve 
1) Prof. W.F.Erichson: Zur systematischen Kentniss d. Insektenlarven 
(Wiegmanns Archiv f. Naturgeschichte, 13. Aarg., 1. Bd., 1847, 
pg. 2 j 
2) Efter Kolbe (1. c. pg. 132) er det: Paussus humboldti Westw. 
