141 
Larven saa havde sit Tilholdssted. Nettets Forhjørner og Underside 
var forankrede til større Sandskorn eller smaa Sten, som Strømmen 
ikke kunde føre med sig. Mundingens Vidde var ca. 25 mm., Højden 
foran ca. 20 mm. og Længden ca. 60 mm. Maskerues Størrelse var 
ikke til at iagttage, da Spindet overalt var fyldt med blaagrønne 
Alger, som gjorde, at Nettene var ret lette at faa Øje paa i Vandet. 
Dr. Wesenberg-Lund gjorde opmærksom paa. at Nettenes Farve 
skiftede med Aarstiden og afhang af Planktonets. I det tidlige 
Foraar under de store Diatomé-Maksima var de brune eller brun- 
gule; om Sommeren og kun under de store Maksima af blaagrønne 
Alger havde de den blaagrønne Farve. Nettene var ikke anbragte 
i nogen bestemt Orden; deres Plads bestemtes sikkert alene ved 
de Bundforhold, der var mest passende for Larven. Naturligvis 
vendte Nettenes Aabninger mod Strømmen, og bortset fra Forank- 
ringerne foran og bagtil var Nettene ikke støttede af Straa eller 
andre Genstande; Strømmen alene holdt dem udspilede. 
At disse Spind laves af Dyrene for at lette dem Adgangen 
til Føde er vist utvivlsomt; de er at opfatte som Planktonposer, i 
hvis Bund Larven sidder og fanger den Føde, Strømmen fører med 
sig. Den er et Rovdyr; dens Føde er først og fremmest Plankton- 
daphnier, Bosminer og Daphnier, hvoraf Rester i stor Mængde findes 
i Dyrets Mave. Det er en let Sag i Maveindholdet at genkende 
Daphniaøjet, Kindbakker, Tarmslyngen og Dele af Hudskelettet. 
Artens Flyvetid er meget lang — jeg har fundet Imagines 
fra 28. Maj til 20. Septbr. — deraf følger, at man samtidig maa 
finde Larver i forskellige Størrelser, og dette stemmer ogsaa med 
de Larvefund, jeg har gjort paa de tre Lokaliteter. 
Det er ganske øjensynligt, at Neureclipsis-Larven forlanger 
bestemte Forhold for at kunne leve paa et Sted; den forlanger 
Strøm og en Bund, der er gruset eller stenet. Disse Forhold findes 
nu ikke ret mange Steder mere påa Sjælland; men hvor Lande- 
vejene føres over de svagtrindende sjællandske Aaer, der skabes saa- 
daune Forhold, at Arten endnu kan leve der saalænge, til Mennesket 
ved sin Indgriben maaske ogsaa forjager den fra disse Steder. 
