River, South Carolina", men nu menes at være fra yngre Tid, har 
flygtig set en ikke ringe Lighed med den danske Tand, baade i 
Form og Størrelse; men Kronen synes at have en ganske egen 
Form, med skarp ydre og indre Rand. 
Blandt Tænder af Sqvalodon servatus eller S. catulli, som 
den paagjeldende Art muligvis, som Probst mener, rettest maa 
hedde, fra Baltringen i Wirttemberg, fra Miocæn, sendte af Probst 
til Van Beneden, var der nogle Fortænder, der se ud, som om 
de ere af Sqvalodon-Dverge; tre af dem har Van Beneden af- 
bildet i 1876 (22, pl., fig. 10—12); Probst skriver i 1885 (26, 
p. 64), at han havde fundet henved 100 lignende Tænder. Hvor- 
ledes disse smaa Tænder skulle opfattes, er et Spørgsmaal. Van 
Beneden (I. c., p. 480) gjetter paa, at de kunde skrive sig fra 
ganske unge Dyr. Meningen kan da vel ikke være nogen anden 
end, at det skulde være Mælketænder eller dog Tænder, der hos 
det voxne Dyr ikke ere at finde. Men der kjendes ellers ikke 
det mindste, der kunde tyde paa, at Sqvalodonterne have Tandskifte 
af nogen Slags. Snarest maa vel de smaa Tænder. være af en 
egen Art. En af de afbildede Tænder (fig. 12) minder i Form 
ikke lidt om den danske Tand; men den er såa meget mindre end 
den danske, at der neppe kan være Tale om, at den skulde være 
af samme Art. 
Kort sagt, den danske Sgvalodon synes ikke at stemme med 
nogen af de Arter, hvis Fortænder kjendes. Den synes at slutte 
sig nærmest til de mest typiske Arter af Slægten, men udmærker 
sig fra dem ved sin ringe Størrelse, især ved sin Spinkelhed. 
Maaske er det en hidtil ukjendt Art; men en Mulighed er der for 
Overensstemmelse med en eller anden af de mange opstillede, 
endnu ufuldstændig kjendte Former. 
