52 
giver om Havfladens Beliggenhed i den Tid, da nævnte Lag maa 
være dannede, nemlig under Sænkningens Maksimum. 
Af de Iagttagelser, jeg ovenfor har beskrevet, antager jeg at 
man med fuld Sikkerhed kan drage den Slutning, at en Sænkning 
har fundet Sted her ved Kysten i den postglaciale Tid. 
Hvor lavt Kystlinjen før Sænkningens Begyndelse har ligget, 
lader sig ikke for Tiden bestemme, men i det mindste maa 
den have ligget ca. 2. M. lavere end nu, da Tørvelaget, der 
dækkes af de marine Leraflejringer ved Bær (Stokkar). strækker 
sig saa langt ned under Havets Niveau. 
Under Sænkningens Maksimum antager jeg, at Havfladen her 
ved Indersiden af Hunafiéi har ligget omtr. 4 M. højere end nu; 
det fremgaar af, at de marine Aflejringer, der dækker de terre- 
striske Dannelser f. Eks. ved Bær og Fosså, findes op til lignende 
Højde”). Forskellige Terrainforhold her ved Kysten, som jeg alle- 
rede hår berørt, støtter ogsaa denne Antagelse. 
Derefter har saa Havet langsomt trukket sig tilbage og efter- 
ladt rige Molluskaflejringer, som jeg nu vil gaa over til at beskrive. 
[For at undgaa Forveksling med den foran omtalte store 
Sænkning betegner jeg den her omhandlede Sænkning herefter i 
denne Afhandling som Purpurasænkningen efter den Snegl, 
som mest karakteriserer dens Aflejringer]. 
3. Molluskfaunaen i de hævede Lag op til 4—5 M. 
o. H. ved SV.-Kysten af Hunafloi. 
Som jeg allerede har bemærket er Kyststrækningen fra Hruta- 
fjordur til Steingrimsfjørdur særdeles rig paa Skallevninger helt 
ned fra Stranden op til 4—5 M. 0.H. Bedst udviklede er Skal- 
lagene ved Fjordenes ydre Del; de bliver fattigere jo længere man 
kommer ind ad Fjordene, og i selve Fjordbundene mangler de helt. 
1) I Egnens nordligere Del, f. Eks. ved Broddanes og Kollafjardarnes gaar 
Aflejringer tilhørende denne Sækning lidt højere op, endog 4,5—5,4 M. 
o. H. Muligvis er denne Forskel fremkommen derved, at Bølgeslagets 
Magt er særlig stor ved denne Del af Kysten paa Grund af dens Be- 
liggenhed ved aabent Hav. 
