TREERE EET 
63 
Som bekendt er L. obtusata typ. en ægte boreal Form, der 
under mere arktiske Forhold afløses af Varieteten palliata. 
Her ved Hunafléi er Varieteten den almindeligste. I min 
Samling fra fsafjårdur optager den omtrent Halvdelen, men i min 
Samling fra Stykkishélmur omtr. 4090. Ved Reykjavik er Hoved- 
formen næsten eneherskende. 
Den Maade, hvorpaa Purpura lapillus forekommer i Skallagene, 
er lidt mere indviklet, og i Begyndelsen syntes jeg, at den gav et 
andet Resultat end de foregaaende Arter, idet Purpura lap. fore- 
kommer i størst Mængde og i de største Eksemplarer paa mange 
lavereliggende Steder. Endelig blev jeg dog opmærksom paa, at 
denne Masseoptræden af denne Snegl paa disse Steder kun er 
knyttet til de underliggende Lag. Enkelte Steder fra 1—2 M. 
0. H., hvor Purpura kun findes i faa og smaa Eksemplarer nærmest 
Overfladen, forekommer den i Mængde, naar man kommer c. "/2 M. 
ned i Aflejringen. Dette Forhold kan forklares ved at P. /apillus 
ikke let bliver opskyllet paa Grund af sin store Vægtfylde, ikke 
mindst de store tykskallede Eksemplarer, og derfor snarere bliver 
nedskyllet eller sammenskyllet i smaa Fordybninger i Stranden, hvor 
den senere bliver dækket ved yngre Aflejringer!). Under saadanne 
Lejringsforhold har jeg faaet P. lapillus i de bedst opbevarede Eksem- 
plarer, hvilket viser, at den her har ligget godt beskyttet mod Strand- 
grusets Rullen i Brændingen. Dette Forhold med P. lapillus kan 
derfor godt forenes med det opnaaede Resultat. 
Det ovenfor fremstillede synes at tyde paa, at Purpura- 
sænkningens varmeste Del omtrent maa falde sammen 
med Sænkningens Maksimum eller Hævningens Be- 
gyndelse. Jo mere Kystlinjen sank, desto koldere blev 
Klimaet og det arktiske Element i Faunaen blev mere 
og mere fremtrædende, indtil det nuværende Forhold 
indtraadte. 
Besa mn nen eee EEN RENE 
7) Sammenlign A. C. Johansen: Om Aflejringen af Molluskarternes 
Skaller i Indsøer og i Havet. Pag.21. Vidensk. Medd. Naturh. Foren. 
Kbhvn. 1901. (Særtryk). 
