212 
i: Hos udvoxne Exémplarer (c. 5” langé) kan der egenlig 
ikke være Tale om noget Pandehorn; den Deel af Par 
den, som hvælvér sig over Rostralpapillen og danner 
Hule, hvori denne er anbragt, forlænger sig nemlig ikke 
ud over Overmunden og begrændses fortil af en svag 
eller af en meget stump Vinkel. Jo yngre Exemplarerne 
ere, desto mere springer denne Vinkel frem, forlænger sig 
ud over Overmunden og danner hos Exemplarer af eg 
over 3 Tommers Længde et lille spidst Pandehorn, hvis Længde 
naar dét maales paa samme Maade som tidligere era | 
vendt, er omtrent 7/09 af Totallængden. Der er derfra ” É 
stort Spring til Pandehornet hos M. vespertilio. 
2. Gabet er kjendelig stårre (bredere) end hos M. ad EH 
og end hos M. longirostris. 
3. Halen er mere udviklet, forholdsvis baade længere CH 
meget tykkere end hos de to oftnævnte Arter. Maalt på 
samme Maade som hos disse viser den sig længer? end 
hele Forkroppen fra Overmundens Symphyse til Gjællespalter 
4. Huden er mere glat, baade paa Ryggen, hvor de sm 
Beenknuder ere færre, lavere og mindre toppede, 98 rå 
Bugen. 
5. Gattet ligger i den Linie, som tænkes at forene Abe j 
erne, : 
6... Bugfinnerne ere korte, naae langtfra ud til. Kroppen? side 
rande.  Brystfinnernes og Rygfinnens Spidser naåe omtrent 
til Gatfinnens Begyndelse, Gatfinnen derimod ikke til Hee. 
finnen +), 
7. Hele Legemets Rand fra Underkjæbens Symphyse til Her 
"finnen er, blot afbrudt af Brystfinnerne, forsynet med Å 
stor Mængde fine, hvide Trevler. 
3. 
en Gruppe af indtil 9 smaae, runde, sorte Pletter; 
”) Hos yngre Exemplarer vise Finnerne sig lidt længere end hof se: 
er i 
bris ér aldeles lys. PA hver Side af Ryggen bundet ea 
É 
