74 
Q. costaricensis Liebm. DC. 1. c. n. 534, In Costa Rica (9— 
0,000”). 
Disse sex Arter danne en lille naturlig Gruppe, som 
med Erythrobalanernes Grifler og Habitus forene  Lepido- 
balanernes Frugt, og denne . Blanding af Karaktererne er 
ikke uden Interesse, naar man seer hen til disse Eges geogra- 
phiske Udbredning. De ere nemlig de sydligste Repræsentanter j 
for Egeslægten i Amerika og ere saa at sige de eneste syd for 
den tværs igjennem Costa Rica strygende håie Vulkankjæde, der 
danner Grændseskjellet mellem Mexicos og Sydamerikas Florer, 
forekommende Ege — de indtage her de håiere Bjergregioner i 
(9—10,0007). Medens Mexico huser Arter af begge de nævnte 
Underslægter, har denne Del af Sydamerika kun Årter, som give 
et Udtryk for en Sammensmeltning af begge, og denne Sammen- 
smeltning forekommer netop paa det Sted i Amerika, hvor av 
to Underslægter efterhaanden tabe sig og: forsvinde mod Syd. 
Subgenus 3. Cerris. 
(Sectio 1. - Lepidobalanus DC. pro parte)- 
Styli lineares apice subulati, erecti v. reflexi. Cupulæ sqt 
saltem superiores, lineares patulæ v. reflexæ. | 
ellipsoidea, flavescenti-grisea, maturatione bienni; pericarpio ga. 
dissepimenti vestigio nullo.- Ovula abortiva quinque circa basin 
seminis affixa. — Folia ovata v. oblonga, grosse serra!a, aa 
marginem 
latum 
turis brevissime mucronatis. Costæ laterales parallelæ, 
attingentes; costulæ numerosæ subparallelæ. Tomentum ste 
densum, breve, superficiem inferiorem foliorum tegit. . 
Ovenstaaende korte Karakteristik angiver de typiske Forhold; 
herfra forekomme imidlertid fålgende Afvigelser. Bladene eré hos el 
Par Arter saa dybt indskaarne, at de maa betegnes som halvfinnede 
— de have da endeel Lighed med Bladene af Eulepidobalants" 
Arter — eller de kunne være tornet-tandede og ligne da me 
hos Ilex-Gruppen, men i begge Tilfælde have Bladene tig sd 
denne Underslægt særeget Præg, som dels grunder 518 se 
er 
Glans ovoidea " 
