342 
Fuglestederne og lette Lunden Flugten, naar den kommer forbi, 
Endelig: en godt valgt og godt skjult Plads; for at opnaa dette 
bruger man at sidde bag et Gærde, der maa række saa langt 
ud, at det dækker baade Stangen og Manden. "Den til Fleygingen 
anvendte Stang, /leygustong, er sædvanligvis 6 Alen lang, af stærkt 
Fyrretræ, 1/2 Tomme i Gennemsnit i den tykkere Ende, knap 1 
Tomme i den tyndere; Armene ere 2 Alen 10 Tommer og om den 
yderste Ende "/4 Tomme 1). En godt øvet Mand kan bruge en 
spinkel og svag Stang, derimod kan en uøvet let knække en tyk 
og stærk Stang; det ligger i, at den uøvede er tilbøjelig til at 
holde Stangen fast i Haanden og ikke beregner, at Slaget skal op- 
høre, saa snart Lunden berører Nættet; træffer Slaget mod Fuglen, 
gaar enten Stangen tværs over, eller Fuglen gennem Nættet. Naar 
der er fanget nogle Stykker, blive de ,,udstillede”", hvorved de forbi- 
flyvende komme Manden nærmere, idet de enten søge at sætte sig 
hos de udlagte Lunder eller af Nysgerrighed nærme sig dem. I 
den senere Tid har man for Skik at anbringe de dræbte Fugle påå 
Træpinde i en naturlig Stilling, hvad der utvivlsomt er det bedste. 
— Man regner som Regel fra 16000 til 20000 Lunder for Middel- 
fangst i et Aar paa Nolsø; dog kan der i heldige Aar fanges noget 
mere, indtil op imod 30000. 
Efter Midten af August forlade de yngre Fugle Landet. De 
gamle skifte i den Tid Fjerdragt og faa paa Ryggen og Vinge 
lysebrune Fjerkanter; samtidig afskaller ogsaa Næbbet. I Slutningen 
af August ere de fleste forsvundne. 
Hvad jeg her har meddelt gælder naturligvis den påa Nolsø, 
' 0g paa Færøerne i det hele, ynglende Lunde, den jeg kunde kalde 
for ,,Sommerlunde"; men desuden viser sig her ved Øen jævnlig 
en anden Form. Den kommer hertil undertiden om Vinteren (, Vin" 
terlunde"), ligner Fratercula arctica paa Kroppen, men afviger fra 
denne paa følgende Maade: den har lavere Pande, tyndere og blø- 
dere Næb, Hovedsiderne ere sorte fra Næbbet til Øjnene. og noget 
kg Den udførligste Beskrivelse af Fuglestangen findes i Svab 0”s Manu- 
nog p. 110—116, Tab. V (jvf. ogsaa Landt. 1oc. cit. p. 367—368, 
ab. II). 
