363 
om just ikke stor, saa dog ret skarpt udpræget; men Tallene bør 
kun tages som Udtryk for, hvad der er den almindelige Regel, 
Ydergrænserne for hvert Køn naas sikkert ikke af de foreliggendé 
Individer. Det maa nemlig ikke overses, at naar Rækken af St. 
faer. halveres i Hanner og Hunner (7 å, 52), bliver hver af Halv- 
delene temmelig lille til at tjene som Prøverække for det paa- 
gældende Køn; det er ikke blot muligt, men det kan forudsiges 
med næsten afgjort Sikkerhed, at et større Udvalg af begge Køn 
vil dels sænke Minimum for Hannerne, dels hæve Maximum for 
Hunnerne. Denne Antagelse støttes ved en Undersøgelse af de 
typiske Stære, hvoraf der har foreligget et saa stort' Antal (23 då, 
17 2). at 'de give et bedre Overblik over Variationsmuligheden 
indenfor hvert Køn. Hannerne af St. vulg. have som Middelmaal 
for Vingelængden 128,9 Mm., Hunnerne 127,2. At Forskellen 
mellem Gennemsnitstallene her er mindre, ligger ikke i, at Køns- 
forskellen er slettere udpræget i Vingelængden hos St. vulg. end 
hos St. faer.; hos det stærkt overvejende Flertal af Hanner (de fem 
Sjettedele) maaler Vingen 127—133,5 Mm., hos næsten alle Hunner 
123—128 Mm., og vil man ud fra disse Tal sammenligne de to 
Former Køn for Køn, er Grænsen mellem dem altsaa nogenlunde 
konstant. Men foruden disse ,,normalvingede" Fugle findes blandt 
de typiske Stære undtagelsesvis Hanner med meget korte Vinger 
(ned til 123 Mm.) og Hunner med meget lange Vinger (op til 133,5 Mm); 
det er disse Undtagelsesindivider, der bringe Forskellen mellem 
Genmnemsnitstallene for Kønnene til at svinde ind, og at lignende 
Undtagelser ogsaa ville kunne findes mellem færøske Fugle, tør vel 
danses for utvivlsomt. — En Sammenligning af Vingelængden hos 
de to Former uden Hensyn til Kønnet giver som Gennemsnitstal 
for St, faer. 134,4 Mm., for St. vulg. 128,2 Mm. 
I Forholdet mellem de yderste Haandsvingfjer findes hos den 
færøske Stær en Ejendommelighed, der, saa ubetydelig og lidet pæn 
dende den er i og for sig, fortjener at fremhæves, fordi den giver 
et Vink om Fuglens høje Alder som geografisk Race. Hos alle 
Stære er den Iste (yderste) Haandsvingfjer meget stærkt tilbage- 
