366 
viklingen i denne Retning har taget stærkere Fart hos den typiske 
Stær, og begrænset paa denne Maade kan det maaske besvares —: 
Hos en Fugleart, hvis yderste Svingfjer er stærkt vantreven, vil 
Brugen af Vingen først og fremmest øve Styrken af de længste 
Haandsvingfjer; thi idet Vingen under Flugten føres skraat fremad 
og nedad gennem Luften, er Angrebspunktet for Maximum af Luf- 
tens Modstand nær Forranden af Vingens Underside. 0: de længste 
Haandsvingfjer have at møde og modstaa den største Luftmodstand; 
dem er det følgelig, der øves mest, medens den lille, alleryderste 
Svingfjer, der saa godt som ganske er unddraget Luftmodstandens 
Indflydelse, lades tilbage i Udvikling; og jo stærkere Vingen bruges, 
des mere udvikles hine i Forhold til denne. Men nu kan der vel 
neppe tænkes nogen stærkere Brug af Vingen end den, der finder 
Sted under Fuglens Træk til og fra dens Sommeropholdssted, og 
påa denne Maade er Vingen hos den typiske Form bleven øvet 
Generation efter Generation i uoverskuelige Tider. Deri synes at 
ligge en rimelig Grund til, at Forkortningen af den nævnte Sving- 
fjer, hos denne Form, stadig er skreden fremad. Den færøske 
Stær har derimod opgivet sin Vandredrift; det er højst sandsynligt, 
at Svingfjeren, paa det Tidspunkt da den færøske Stærs Forbin- 
delse med andre Stærsamfund ophørte, var længere end nu, 9: at 
der foregaar en Udvikling af samme Art hos den som bos andre Stære; 
men den er gaaet langsommere for sig, fordi Fuglen har opgivet 
Trækket og dermed den mest energiske Brug af Vingen. Er denne 
Forklaring rigtig, vil Svingfjerens Tilstand hos St. faer. være et sad 
at sige haandgribeligt Vidnesbyrd, ikke blot om "Racens Alder men 
tillige om, at den fra ældgammel Tid har været Standfugl påa 
Færøerne. Og dette sidste stemmer atter med Fuglens hele Lokal- 
præg, der, som anført, kun kan være fæstnet ved lang Isolation. 
Hale. Ogsaa Styrefjerenes Længde er i nogen Grad afhængig 
af Fuglens Køn. Maalt fra Bagranden af gi. uropygialis er Halen 
hos St. faer. & 72—77 Mm., hos 2 69—72 Mm., men ligesom 
for Vingelængden maa der med Bestemthed forudsættes Undtagelser 
fra den almindelige Regel; Middeltallene er for å 73,9, for g 70,5 Mm. 
