394 
mit Hjem; sidste Gang, jeg saa dem, var enten i 1894 eller 1893. 
Jeg tror, det har været Loxia curvirostra f. typica." 
Heller ikke i de faa tidligere Beretninger om Korsnæb paa 
Færøerne (jvf. Miller og Feilden loc. cit.; H. Winge, Vidensk. 
Meddel. 1895, p. 62) omtales den stornæbbede Form. 
117. Emberiza nivalis. 
»Snjéfuglur.. Snespurvenes almindelige Ankomst hertil er i 
Oktober og November, som oftest naar der er nordlig Vind og Sue. 
Har Sneen ligget i længere Tid, komme de ind mellem Husene, 
hvor de let fanges under Truge eller Kasser, opstillede som Fælder. 
Opstillingen er meget simpel: Kassen stilles paa Kant, saaledes 
altsaa at den ene Kant støtter mod Jorden, medens den anden er 
løftet 5—7 Tommer og hviler paa en Pind, hvortil er fastgjort en 
Traad; under Fælden strøs Korn el.1., og naar Fuglen er kommen 
langt nok ind, rykkes Pinden bort, og Kassen falder ned. — I 
April forlade Snespurvene Øen og træffes da ofte i meget store 
Flokke paa Marken. Selv har jeg aldrig fundet Reden her, og kun 
et enkelt Aar (1895) har jeg set Fuglen om Sommeren, flyvende 
forbi Bygden. Dog tror jeg, at den ruger her, og at det kun er 
et Tilfælde, at jeg ikke kan bekræfte det af egen Erfaring. Jeg 
ved nemlig fra anden Side, at den én Gang er truffen ynglende 
paa det høje af Nolsø.” 
Allerede Debes vidste, at ,,Snee-Fuglene sees ickun paa en 
Tjd om Aaret, nemlig mod Foraaret naar skarp Frost oc Snee 
kommer: ellers aldrig; enddog de "ere altid i Landet, oc holder til 
i de høyeste Bierge," og indfører dem i Overensstemmelse hermed 
i sin Kategori ,,gaffnlige" Fugle, ,,som altid blifve her.” Naar 
Reden ikke des mindre er funden saa yderlig sjelden paa Fær- 
øerne, er Grunden da sikkert den, at de allerfleste Snespurve trække 
bort om Foraaret, og kun meget faa blive tilbage for at yngle højt 
Oppe påa Fjældene. Kun paa Norderøerne skal den, efter Wol- 
ley's Udsagn, bygge ,,0n the lower grounds, and in small colonies." 
