8. 

 Nová řada dusíkatých derivátů glykos. 



Předběžné sděleni. 

 Předložili dr. B. Raýman a dr. K. Chodounský, dne 25. ledna 1889. 



Dusíkaté sloučeniny cukrů, uhlohydratů vůbec, jsou látky z mnoha 

 ohledů interes vzbuzující, především jest to syntheticky získaný ma- 

 teriál, jenž na cestách chemikům obvyklých, jest nejvhodnějším ku 

 studiu a ku cviku směrem k bílkovitým rozštěpeninám, ba snad k bíl- 

 kovinám samým. Tím více nabývá směr ten interesu, co vidíme, že 

 nejbystřejší experimentátoři nepřivodili z bílkovin na cestě analytické 

 výsledků, které by ve příznivém poměru stály ku práci hmotné, již 

 naložili. — 



My známe několik dusíkatých sloučenin uhlohydratových, však 

 látky ty jsou připraveny za hlavní spolučinnosti látek, přirozených 

 pochodů dalekých (aromatických aminů a hydrazinů) ; látky s amonia- 

 kem a cukry vznikající posud studovány jsou jen podřízeně a ne 

 právě příliš šťastně. 



V laboratoři naší studujeme již po dlouhou dobu cukr rhamnosu^ 

 jenž v přírodě jeví nemalé funkce, ba staví se po bok glykose, i má 

 pěkně vyvinutou funkci aldehydickou, a má tu znamenitou přednost 

 před cukry jinými, že rozpouští se měrou v té řadě neobvyklou v alko- 

 holech absolutných (ethylnatém i methylnatém), ve prostředích to, 

 které jsou ku synthesám tak vhodný. Ba právě v těch prostředích 

 jeví cukr ten nejvyslovenější funkci aldehydickou, neboť má — prostě 

 chemicky — daleko menší příbuznost ku alkoholům než ku vodě, 

 s níž tvoří hydrát neobyčejně stálý. 



Jeli proti ostatním cukrům s glykosou spřízněným námitek ve pří- 

 čině jich povahy aldehydické*), není jich u cukru našeho — rhamnosy. 



*) Ve zprávách berlínské společnosti chemické ročník XXI. str. 2842 přivedl I 

 jeden z nás doklady, že námitky proti aldehydové povaze glykos (ku kte- j' 

 rým samozřejmě počítá rhamnosu) nejsou zcela námitek prosty. I poukázal ji 



