Mineta a rula dolů Kutnohorských. 209 



Augitové krystaly jsou na rozhraní ruly světle zelené, velmi 

 slabě dichroitické ; v místech od ruly vzdálenějších zaměňují barvu 

 svou v temnější špinavě zelenou a stávají se jemně vláknitými podél 

 kolmé osy. Ve středu žíly jsou krystaly augitové barvy jako tráva 

 zelené, značně dichroitické, na pólech roztřepené, jednotlivá vlákna 

 leží těsně a rovnoběžně vedle sebe. Pokraje augitových krystalů 

 jsou posázeny černými tečkami magnetovce a zrnky rudohnědými; 

 uvnitř obsahují krystaly vrostlice apatitové. 



Z toho viděti, že přeměňoval se zde augit v amfibol a nastalo 

 tak zv. uralitisování, které zvláště uprostřed minety pokročilo tak 

 daleko, že z původního augitu nezůstalo ani stopy a jen z průřezu 

 možno souditi na původ augitový. 



Vedle těchto velikých krystalů nalézá se ve hmotě základní 

 hojné množství augitových mikrolithů barvy zelené nebo hnědozelené, 

 které se též v těch místech přeměnily v amfibolové jehlice, kde ura- 

 litisování velkých augitových krystalů pokročilo. 



Někdy nastupuje jiný spůsob proměny, který záleží v tom, že 

 železo (mangan?) se vylučují, což prozrazuje se tím, že se pone- 

 náhle odbarví, trhlinky se množí a často se vylučují černá magnetová 

 zrnka, neb černé a hnědé tečky kysličníku železitého. Že pak kyse- 

 lina uhličitá při této proměně nejvíce působí, dosvědčují podobné 

 průseky augitové, které jsouce na okraji vždy od rozložené slídy 

 žlutavě sbarveny, někdy pravidelně, jindy nepravidelně omezeny, ky- 

 selinou solnou šumí. 



Ve středu žíly minetové vymizely — rozkladu podlehly — au- 

 gitové mikrolithy i jemné lístky slídové, zanechavše hnědé sbarvení 

 základní hmoty. 



Biotit tvoří tabulky šesterečné, někdy vyhledané, laločnaté se 

 zonální strukturou, barvy kaštanové na pokraji temnější než uprostřed. 

 Na podélném průřezu jsou barvy světle žluté jako sláma s pokrajem 

 temnějším, posázeny sporými zrnky magnetovce ; podél ruly bý- 

 vají více méně rovnoběžně seřaděny, zprohybány, přelámány, jevíce 

 fluktuační pohyb hmoty základní; někdy leží těchto lístků slídových, 

 značně pleochroitických více těsně vedle sebe a jsou jen jemnými 

 proužky hmoty základní odděleny. 



Větráním stává se pokraj neurčitým, temnějším a širším, při 

 čemž vylučuje se mnoho teček limonitových ; na destičkách šeste- 

 rečných viděti pak zelené jehly, které pravidelně úhel 120^ svírají, 

 přes celou délku plochy sahají, jsouce sestaveny v řadách rovno- 

 běžně ku okraji biotitu; jsou to jehlice sagenitové. Rozložené lístky 



Tř. matliematicko-přirodoTědeciá. 14 



